Kamen i voda – kraški izvori u Rašanjskom polju - Dragodid
Kamen i voda – kraški izvori u Rašanjskom polju - Dragodid
Kamen i voda – kraški izvori u Rašanjskom polju - Dragodid
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Ivan Dugandžić<br />
KAMEN I VODA<br />
Kraški <strong>izvori</strong> u Rašanjskom <strong>polju</strong><br />
Rasno – Široki Brijeg, 2010.<br />
1
Nakladnik<br />
Hrvatsko društvo čuvara baštine<br />
Rasno – Široki Brijeg<br />
Za nakladnika<br />
Ante Skoko<br />
Lektorica<br />
Draženka Penavić<br />
Naslovnica<br />
Voda u Pećini<br />
Grafi čko oblikovanje i tisak<br />
FRAM ZIRAL, Mostar<br />
Tisak brošure <strong>Kamen</strong> i <strong>voda</strong> - Kraški <strong>izvori</strong> u Rašanjskom <strong>polju</strong> realiziran je u okviru projekta Jačanje lokalne<br />
demokracije – LOD koji fi nancira Europska unija, općina Široki Brijeg i UNDP BiH.<br />
Mišljenja izražena u brošuri su mišljenja autora i kao takva ne održavaju službene stavove Razvojnog<br />
programa Ujedinjenih naroda u BiH (UNDP). Sadržaj teksta je isključiva odgovornost udruge Hrvatsko<br />
društvo čuvara baštine.
Povijesne, prirodne i<br />
graditeljske znamenitosti<br />
kraških izvora u Rasnu<br />
Spomenička baština u Hercegovini je posljednjih desetljeća<br />
stradala, posebice od suvremenih strojeva i<br />
svijesti kojoj su bager i beton božanstvo. Svakodnevno<br />
uništavanje ili nestajanje našega nacionalnog bogatstva<br />
prevelika je cijena za ljudski nemar. Nažalost, mnoga<br />
kulturna blaga više ne postoje. Ugrožena su divljom<br />
gradnjom, zapuštena, ruševna, zarasla u vegetaciju.<br />
S ciljem uređenja izvora koji su dio naslijeđene baštine,<br />
zaštite okoliša i spomeničke baštine projekt Kraški<br />
<strong>izvori</strong> u Rašanjskom <strong>polju</strong> pokrenut je u Rasnu. U sklopu<br />
projekta obnovljena su tri zapuštena izvora, koja su od<br />
pamtivijeka bila izvor pitke vode za pučanstvo i stoku.<br />
Prirodno-graditeljska baština zaštićena je i obnovljena<br />
na <strong>izvori</strong>ma Studenac, Krgača i Bistirna te akumulaciji<br />
vode u Pećini. Izvori su uređeni u kamenu, a oko njih je<br />
zaštićena graditeljska baština (suhozidi).<br />
Uz ovaj veliki projekt Hrvatsko društvo čuvara baštine<br />
tijekom svog desetogodišnjeg djelovanja provelo<br />
je i brojne akcije kako bi zaštitili te obnovili rašanjsko<br />
spomeničko blago. Izdvojit ćemo neke od važnijih aktivnosti:<br />
obnova stare pučke škole u Rasnu (2001.); obnova<br />
staroga groblja u Biloševici, iz razdoblja turske<br />
vladavine (2002.); stara čatrnja, nakapnice za vodu pokraj<br />
groblja Kremenje (2003.); obnova rimskog zdenca<br />
Studenac (2007./2008.); te spomen-obilježja žrtvama<br />
rata (2009).<br />
Ovom brošurom donosimo povijesne, prirodne i<br />
graditeljske značajke kraških izvora u Rasnu.<br />
Opisujemo obnovu i uređenje izvora koji su dio naslijeđene<br />
baštine i svjedoče o životu stanovništva ovog<br />
mjesta tijekom stoljeća.<br />
3
Blago hercegovačkoga kamenjara<br />
KAMEN I VODA<br />
Voda je nezaobilazna za opstanak i razvoj<br />
života. Čovjeka je usmjerila da<br />
izabere područje na kojem će obitavati.<br />
Od mlađega kamenoga doba njegov<br />
je nerazdvojni prijatelj. Hranila ga je i<br />
pomagala u različitim oblicima proizvodnje.<br />
Obilje vode plodilo je bogatom<br />
ljetinom, a kada je nije bilo, nastajala je<br />
glad i različite pošasti. Nestašica vode<br />
oduvijek je bila i ostala velika poteškoća.<br />
Ipak, ljudi su naučili kako sačuvati vodu<br />
i na onim mjestima na kojima priroda<br />
nije bila darežljiva rijekama ili <strong>izvori</strong>ma.<br />
Zalihe kišnice, skupljane u kratko kišno<br />
doba, trebalo je koristiti do sljedećih<br />
obilnijih kiša.<br />
Prvi pisani spomen nakapnica nalazi<br />
se na stupu moabskoga kralja Meše, koji<br />
potječe iz godine 865. prije Krista. Taj<br />
tekst od trideset četiri retka jedan je od<br />
najljepših primjera uporabe hebrejskofeničkih<br />
slova koja su se tada koristila.<br />
Ipak, nakapnice su izumljene tisućljećima<br />
prije toga spomena. Tajna nakapnica<br />
je pronađena i u Mikeni, u utvrdi,<br />
i to ispod kraljevske palače. I stari su Rimljani<br />
bili sposobni graditelji nakapnica,<br />
4
tim više jer su već znali za cement, sličan ovomu kojim se i danas koristimo. U<br />
Hercegovini vodu za piće i druge potrebe stanovništvo je najprije koristilo iz prirodnih<br />
izvora, koje je postupno ograđivalo i na njima gradilo zajedničke zdence<br />
za jedno ili više naselja, u kojima se skupljalo više vode. Za kućne potrebe, ljudi<br />
su kopali nakapnice za vodu (čatrnje). Njihova je veličina zavisila o vrsti zemlje<br />
gdje se kopala i o mogućnosti iskopa. Sve se radilo ručno pa je trebalo puno radne<br />
snage i muke. U početku se punila kišnicom, koja se sakupljala s kosih padina, a<br />
poslije iz žljebova s kuća. Tijekom stoljeća nakapnice su omogućavale čovjekov<br />
opstanak na kršu. Odgajani smo na <strong>voda</strong>ma nakapnica koje su sagradili naši preci.<br />
S nakapnicama je prestajao stari ili počinjao novi život na selu. Blizu njih ispre-<br />
Zdenac Studenac<br />
5
dale su se i rađale priče, bacalo kamena s ramena, igralo kolo, igralo klisa i palje.<br />
Kod njih se čekalo na dolazak najdražih iz dalekog i nemilog svijeta, ali i opraštalo<br />
i odlazilo u tuđi svijet.<br />
Zdenci, nakapnice (čatrnje) i lokve bitan su izvor podataka za povijest naroda<br />
i područja, ali i za povijest jezika i nazivlje tog kraja. Nažalost, naplavi mnogih<br />
javnih zdenaca, nakapnica (čatrnja) i lokava zapušteni su ili obrasli korovom, a<br />
spremnici oštećeni ili djelomično zatrpani. Naše nakapnice i lokve trebamo osposobiti<br />
ne samo iz kulturno-povijesnih razloga, izletničkih privlačenosti nego iz<br />
potrebe, jer sačuvati pitku vodu dragocjenije je od zlata.<br />
Zdenci<br />
Zdenac (tur. bunar) je vrutak žive, bistre i hladne vode u bezvodnim predjelima.<br />
Trebalo je znati na kojem mjestu se može zdenac iskopati. Tu je pomoglo višestoljetno<br />
iskustvo, utemeljeno na promatranju, razmišljanju i slušanju tuđih savjeta.<br />
Ta mudrost je omogućavala život i preživljavanje na škrtom i kraškom području.<br />
Zdenci (bunari) su kopana mjesta u zemlji koji se grade na vodonosnom zemljištu,<br />
odnosno ispod kojih se nalaze glavni tokovi podzemnih <strong>voda</strong>, čvorišta tokova<br />
<strong>voda</strong> te vodeni <strong>izvori</strong> i sl.<br />
Kopani zdenac je obložen ili zidan kamenim blokovima kako bi onemogućio<br />
odron zemlje i zatrpavanje zdenca. Po tehnici zidanja, otkrivamo kojemu razdoblju<br />
zdenac pripada. Najljepši su oni iz antičkog razdoblja. Lica zidova su rađena<br />
od pravilno i uredno isklesanih blokova kamena, a u praznu srž zida nabacano<br />
je kamenje pomiješano s klačinom malterom. Prema načinu gradnje, najstariji<br />
zdenci pripisuju se grčkim i rimskim graditeljima, a najviše ih je iz antičkog i<br />
kasnoantičkog doba.<br />
Dolaskom u naše krajeve Osmanlije su se nastanjivale i zadržavale u mjestima<br />
gdje je <strong>voda</strong>. Prema pučkim predajama, domaći žitelji su volovskim kožama zatvarali<br />
izvore vode kako bi ih zavarali. Vjerojatno, zdenci iz antičkog vremena su<br />
“sakriveni” u prvim godinama dolaska Turaka na područja Hercegovine. U sušnim<br />
godinama kada u čatrnjama ponestane vode za piće, narod je bio prisiljen<br />
donositi vodu iz najbližih zdenaca u <strong>polju</strong> ili obližnjih rijeka. Vodu su prenosili u<br />
burilima na magarcima.<br />
Na svakog magarca natovarila bi se po tri burila (po jedno sa strane i jedno<br />
između ta dva), s ukupnom sadržanom od oko 80 litara.<br />
Mnogi danas očuvani <strong>izvori</strong> ograđeni u zdence (bunare), napajali su Ilire,<br />
Rimljane, Hrvate i sve slučajne prolaznike i namjernike. Iz njih je naliveno tisuće<br />
burila, bronzina, bačava, ćupova i bukara.<br />
6
Krsni zdenac. U ranokršćanskim se obredima razlikuje riječ krstionica, dakle<br />
posuda za krštenje, u koju se krštenik uranjao za vrijeme primanja svetoga krštenja,<br />
od mjesta zgrade baptisteriuma, u kojem su bile smještene jedna ili više<br />
krstionica.<br />
Bunar<br />
U ranokršćansko doba obred krštenja obavljao se uranjanjem u vodu, a taj je<br />
kršćanski sakrament primio krštenik, odnosno čovjek, koji se temeljito pripravio<br />
za nj. To je i razlog da su krstionice redovito imale kružni ili osmerokutni oblik.<br />
Baptisteriji su, zajedno s krstionicom, u ranom srednjem vijeku bili blizu ili kraj<br />
stolne crkve.<br />
Baptisterion ili baptisterium je grčko-latinska riječ koju prevodimo riječju krstionica<br />
ili pohrvaćujemo riječju baptisterij. Naime, to je kapelica ili prostor s<br />
piscinom (zdenac za vodu) u kojoj se krštavalo. Najzanimljiviji prostor, u svakoj<br />
kršćanskoj crkvi, osobito kada je riječ o starokršćanskoj bazilici. U Hercegovini je<br />
otkriven veći broj krsnih zdenaca, unatoč zubu vremena, vrlo dobro su očuvani.<br />
Obično se nalaze u sredini baptisterija, u obliku križa s po tri stube sa svake<br />
strane. Sve je puno simbola. Želja je prvih kršćana bila da se u obliku križa grade<br />
crkve, krstionice, a osobite piscine. Znak je to da se kroz sakrament krštenja umire,<br />
kao što je Isus umro na križu. Tri stube imaju posebno simbolično značenje<br />
Presvetog Trojstva jer krštenik biva kršten U ime Oca i Sina i Duha Svetoga.<br />
7
Stara nakapnica za vodu (čatrnja) Nakapnice<br />
(čatrnje)<br />
Na području Hercegovine<br />
ima na desetke tisuća<br />
nakapnica za vodu<br />
(čatrnje mađ.: csatorna<br />
- žljeb), koje su pučani<br />
s mnogo truda, u živcu<br />
kamenu, iskopali i utvrdili<br />
prije stotinu i više<br />
godina. Budući da je riječ<br />
o području koje karakteriziraju<br />
sušna razdoblja<br />
tijekom godine,<br />
a da prirodnih izvora<br />
vode ima malo i udaljena<br />
su od kuća, redovito<br />
opskrbljivanje vodom<br />
riješeno je čatrnjama.<br />
Prvobitno su čatrnje<br />
(cisterne ili gustirne) dubljene u kamenu i to ne ispod samih zgrada nego je lokacija<br />
bila uvjetovana mogućnošću sabiranja vode ili nepropusnošću terena. Najstarije se<br />
čatrnje rijetko kada nalaze u blizini kuće, a gotovo nikada u njoj. Dotad se s pravom<br />
moglo reći da se čatrnja dubila, a <strong>voda</strong> je iz nje bila odlična ukusa i hladna. Čatrnja<br />
je obvezni dio svakog stambeno-gospodarskog kompleksa i predstavlja osnovni<br />
način opskrbljivanja vodom u tim naseljima. Ozidane su kamenom, pravokutne ili<br />
kvadratne osnove. Čatrnja može biti smještena u dvorištu ili na terasi, a često iza<br />
kuće. Njihova je veličina zavisila o vrsti zemlje i mogućnosti iskopa. Sve se radilo<br />
ručno pa je trebalo puno ljudi i muke da bi se iskopala. U početku se punila kišnicom,<br />
koja se sakupljala s kosih padina, a poslije iz žljebova s kuća. Najstarije takve<br />
čatrnje i s najboljom vodom su one koje se nalaze u dvoru ili vrtu kuće, odnosno<br />
tamo gdje je najmanje izložena suncu. Često se njezina gornja površina pretvarala u<br />
lijepu terasu natkrivenu odrinom, koja je pružala i dodatnu zaštitu od sunca.<br />
Zajedničke čatrnje. Pojavom suvremenijih građevnih materijala u hercegovačkim<br />
selima gradile bi se javne nakapnice veće zapremine. Stoga je naplav takve<br />
čatrnje (ukošena sabirna površina od međusobno dobro povezanih glatkih<br />
kamenih ploča, ograđena zidom) zapremao veliku površinu, često i znatan dio<br />
8
da. Čatrnje tako više<br />
nisu bile vezane za živi<br />
kamen, već je prednost<br />
dana praktičnosti. Domaćinstvima<br />
je bilo na<br />
raspolaganju više vode.<br />
Bez čatrnje i kišnice<br />
život bi bio nezamisliv.<br />
No, da se danas u hercegovačkom<br />
kršu iskopa<br />
čatrnja, trebalo bi<br />
dosta novca. Zato ljudi<br />
popravljaju i održavaju<br />
stare čatrnje građene u<br />
čvrstom kamenu.<br />
Neke od čatrnja u<br />
Hercegovini stare su<br />
više od stoljeća i izvorno<br />
su pučko blago.<br />
Nekad su se obvezno<br />
zaključavale i dobro čuvale.<br />
Jer, nestanak vode<br />
značio bi i nestanak<br />
života. Danas su stare<br />
čatrnje - znak i svjedočanstvo<br />
jednoga razdoblja<br />
i života.<br />
Otvor na čatrnji<br />
Lokva Krgača<br />
Lokve<br />
Veliki je dio Hercegovine<br />
kraško područje,<br />
na kojemu se <strong>voda</strong> ne<br />
zadržava dugo, jer je tlo<br />
propusno. Stoga je nestašica<br />
vode, prije svega<br />
za blago, u većem dijelu<br />
Hercegovine ponukala ljude da koriste prirodne ili dograde i održavaju poluprirodne<br />
i umjetne lokve, nasipajući nepropusni sloj gline u prirodne krške udubine,<br />
da se kišnica ne bi izgubila. Gotovo svako mjesto u Hercegovini ima od davnina<br />
9
svoje lokve koje su u prošlosti imale veću ulogu nego danas. Nekada su to bili<br />
jedini <strong>izvori</strong> za napajanje blaga, navodnjavanje poljoprivrednih površina. Zidane<br />
su obično s tri strane, djelomično obrađenim kamenom (s klačnim malterom), a<br />
strana je bez zida ulaz za stoku. Lokve su važne za životnu raznolikost svake sredine.<br />
Zaštitni su znak nekadašnjeg hercegovačkog krajolika. Staništa su mnogih<br />
vodozemaca, kukaca i močvarnoga bilja, pa ih treba čuvati, jer ako zarastu, sve će<br />
biljke i životinje, koje u njima žive, nestati.<br />
Korito (za pranje rublja) pokraj Studenca<br />
Prirodna kamenica s vodom<br />
10<br />
Korita<br />
Korito je obično sastavni<br />
dio zdenca ili čatrnje<br />
(cisterne). U gornji dio<br />
čatrnje skupljala se kišnica<br />
ili snijeg. Donji<br />
dio korita, služio je za<br />
napajanje blaga. Korita<br />
iz Hercegovine nemaju<br />
oblik uobičajenih kruna<br />
kao u Primorju, i<br />
nemaju rupu kroz koju<br />
se crpi <strong>voda</strong>. Rijetka su<br />
pojava da korita imaju<br />
ukrase ili natpise. Nažalost,<br />
neka od korita<br />
nastala su od stećka,<br />
prvobitno bio stećak,<br />
koji je naknadnim klesanjem<br />
preuređen u<br />
korito.<br />
<strong>Kamen</strong>ice<br />
U Hercegovini, na visoravni,<br />
nije bilo žive vode<br />
niti vrela. Kad se pastir<br />
ili putnik namjernik<br />
nađe daleko od kuće,
onda potraži kosoviju kamenicu u kojoj se izvjesno vrijeme nakon kiše moglo<br />
pronaći vode.<br />
Takvih kamenica moglo se naći na mnogim mjestima. Bilo je to manje udubljenje<br />
u kamenoj gromadi. U to udubljenje može stati deset do petnaest litara<br />
kišnice. To je mogućnost pticama da se mogu napiti vode. Kako je kamen zdrav<br />
materijal, a održava dugo svježinu, to je i pastirima bila glavna pomoć u gašenju<br />
žeđi.<br />
Zaključak<br />
Najveći dio Hercegovine jesu vodopropusne<br />
stijene, pa su zagađivanja podzemnih<br />
<strong>voda</strong> velika. Nastavi li se <strong>voda</strong><br />
zagađivati, kao sada, izgubit ćemo njezinu<br />
prirodnu blagodat. Čovjek je svojim<br />
ponašanjem onečistio vodu pored koje<br />
živi. No, kao i druga prirodna blaga, i<br />
ona je postala izvor zarade. Sve je više<br />
bogataša koji su zaposjeli, zasad još čiste<br />
izvore vode. Vodom pune plastične<br />
boce i prodaju je kao da su je proizveli.<br />
Nije bilo davno da smo se čudili da<br />
stanovnici velikih europskih naselja ne<br />
mogu, kao mi, otvoriti slavinu i napiti se<br />
svježe ukusne vode, nego svaki gutljaj<br />
moraju kupovati u trgovini. Sada, i mi<br />
Nošenje burila s vodom<br />
nerado pijemo vodu iz slavine!?<br />
Mračni dio priče trgovine vodom počinje<br />
suvremenim proizvodnim zagađenjem okoliša, pa su nas stručnjaci počeli<br />
“štititi” od različitih bakterija, gljivica i drugih uzroka trovanja, stavljajući solik<br />
(klor) u nju.<br />
Danas mnogi znanstvenici tvrde da je klor najveći suvremeni ubojica. Prije<br />
dva desetljeća, od kada se počelo klorirati vodu, počele su pošasti srčanih poteškoća,<br />
raka i oronulosti. Najveće blago u svijetu je imati čistu vodu. Hercegovina<br />
je bogata kvalitetnom vodom. Toga još nismo svjesni. Kad postanemo, bojim se<br />
da će izvore naše vode zaposjesti malobrojni bogataši koji imaju mnogo novca, a<br />
žele ga steći još više. Znaju oni da će novac dobiti od žedne većine, koja će morati<br />
kupovati i plaćati svaki gutljaj vode.<br />
11
KRAŠKI IZVORI U<br />
RAŠANJSKOM POLJU<br />
Nije filozof Tales bio daleko od istine kad je vodu smatrao jednim od četiri prapočela.<br />
Ona je uvjet života. Temeljni je sastojak našega tijela. Obzirom da je <strong>voda</strong><br />
važna za život, mjesta gdje <strong>voda</strong> izvire, često su orjentiri tragova života u dalekoj<br />
prošlosti.<br />
Na području širokobriješkog sela Rasno, nalazimo svjedočanstvo na lokalitetima:<br />
Studenac, Bistirna, Krgača, Pećina. Vodu za piće i druge potrebe pučanstvo je<br />
najprije koristilo s prirodnih izvora koje je postupno ograđivalo i na njima izgrađivalo<br />
zajedničke zdence za jedno ili više naselja u kojima se stvara veća količina<br />
vode. Tko je zidao zdence i pravio lokve ne znaju ni najstariji mještani. Za kućne<br />
potrebe ljudi su kopali čatrnje. Njihova je veličina ovisila o vrsti tla i mogućnosti<br />
iskopa.<br />
Ljeti bi sunce zažeglo i drvo i kamen. Voda se u prošlosti čuvala više nego kruh,<br />
iako ni kruha nikada nije bilo dostatno. Ljeti kad bi vode nestajalo, sve bi se sleglo<br />
u Rašanjsko polje, prema bunarima i zdencu.Voda se sporo cijedila i ljudi su po<br />
cijelu noć sjedili uz svoj bunarčić i čekali da naliju burilo vode.<br />
Studenac<br />
Između Velikog i Malog polja u Rasnu, uz cestu nalazi se stari bunar – zdenac,<br />
izvor pod nazivom Studenac 1 , dubine tri i pol metra. Studenac je bogat vodom,<br />
osobito u kišno razdoblje od jeseni do proljeća, kad nadođu podzemne vode.<br />
Izvor tada formira potok, koji niz polje teče i slijeva se u Rašanjsku pećinu, te dalje<br />
kroz utrobu zemlje do ponovnog izvora – Vrioštice u Vitini. 2 Izvor i za vrijeme<br />
najvećih ljetnih suša, ne presušuje.<br />
1 Toponim Studenac biva od pridjeva studen-suf.-ac (isti od im. stud-i suf. en.) Imenica stud, ž.zima,<br />
hladnoća, prema tome studen, hladan, ziman. Izvedenica studenac-zdenac, izvor.<br />
2 Geološki institut u Mostaru obavljao je 50-ih godina prošloga stoljeća istraživanja. Nažalost,<br />
tijekom Domovinskog rata, uništena je arhivska građa, tako da ne mogu navesti točan izvor<br />
podataka.<br />
12
Rimski zdenac Studenac prije obnove<br />
Studenac nakon obnove<br />
13
Radovi na obnovi Studenca<br />
Po tehnici zidanja, čini se, da Studenac pripada kasnoantičkom razdoblju (od 4.<br />
do 6. stoljeća) tj. gradnji opus quadratum. 3 U ovom slučaju lica zidova su rađena<br />
od pravilno i uredno isklesanih blokova kamena, a u praznu srž zida nabacano je<br />
kamenje pomiješano sa klačinom malterom.<br />
Prije oko 200 godina, s lokaliteta Stećci, udaljenosti od Studenca 150 m, premještena<br />
su četiri stećka. Od tih stećaka uokviren je Studenac, a od jednog stećka<br />
- kovčega isklesano je korito. 4 Iza Drugog svjetskog rata stećci su pomaknuti<br />
“ustranu”, a Studenac je okviren betonom. 5 Prigodom pomjeranja stećaka, jedan<br />
je razbijen (upao u zdenac) tako da se danas u blizini Studenca nalaze tri stećka<br />
(u jednom je korito).<br />
Za Studenac u Rasnu vezana je jedna pučka predaja. Priča se da je čuva pastir<br />
koze i opazio je di jarac zavuka glavu u neki trn. Kad je izvuka – brada u jarca<br />
mokra. I tako su našli taj bunar, živu vodu; to su još nekad Grci gradili. Sve je kamen<br />
okresan”. 6<br />
Možda u pučkoj predaji ima i dio istine. Poznato je, dolaskom Osmanlija u ove<br />
krajeve, da bi se nastanjivali i zadržavali u mjestima gdje je <strong>voda</strong>. Tako su, da bi<br />
zavarali osvajača, domaći žitelji (seljaci) volovskim kožama zatvarali izvore vode. 7<br />
Vjerojatno, Studenac iz antičkog vremena biva “sakriven” u prvim godinama dolaska<br />
Turaka na ta područja Rasna, te je bio prepušten šikari i trnju. 8<br />
3 Đ. BaSLeR. Arhitektura kasnoantičkog doba u BiH. Sarajevo, 1972. str. 31.<br />
4 Vjerojatno je to bila 1809. jer je na stećku-koritu isklesana ta godina.<br />
5 Nažalost, beton na kamenom zdanju predstavlja danas ”kič”.<br />
6 V. PaLVeSTRa. Narodne pripovijetke i predanja u okolini Lištice. GZM, NS, XXIV/XXV, Sarajevo,<br />
1970., str. 355<br />
7 Prema pučkoj predaji postoji mišljenje da je volovskim kožama zatvoren izvor vode u Rašanjskom<br />
<strong>polju</strong> u dijelu Jasenice u blizini Kuvedine ljuti. Po kazivanju Ivana Kvesića – Boškova rođ. 1897.<br />
8 I. DUGaNDŽIĆ/J. SOPTa. Župa Rasno. Rasno, 1999. str. 47.<br />
14
Kad bi se ljeti iz Studenca <strong>voda</strong> iscrpila, onda bi se tek moglo vidjeti malo vrelo.<br />
Ljeti bi se <strong>voda</strong> “čekala” i nalijevala u posude (burila). Tijekom čekanja poštovao<br />
se red. Tko bi prvi došao prvi je i nalijevao. Ostali su čekali. Čak su dolazili i iz<br />
susjednih sela. Nekoć se čekalo u redu za vodu i po cijelu noć. U novije vrijeme<br />
(zadnjih pedesetak godina) izgradnjom čatrnja, <strong>voda</strong> iz Studenca služi samo za<br />
napajanje blaga.<br />
15
Rimski zdenac Studenac bio pred urušavanjem te je pokrenuta akcija njegove<br />
zaštite i obnove. 9 Godine 2007. obnovljena je kruna zdenca, dio kanala i suhozida,<br />
a radovi su nastavljeni 2008. obnovom suhozida s južne strane zdenca (ukupno<br />
je obnovljeno 50 m suhozida). Godine 2010. izvršena je zaštita i obnova 32 metra<br />
suhozida istočno od zdenca.<br />
Predaja<br />
Na sredini sela i Rasna nalazi se Studenac s pitkom živom vodom, a sagrađen je<br />
kao spomenik putnicima i karavanima. Sagrađen je uz glavni put u davno rimsko<br />
doba, koji su izgradile rimske legije za vrijeme Tiberija.<br />
Studenac sam i po imenu ima lijepu, čistu i hladnu vodu da zubi trnu. Bio je<br />
zatran velikim blokovima, tko zna zbog čega, obrastao živicom, a <strong>voda</strong> je uvijek<br />
tekla, pa je 1723. godine otkriven i otvoren. Lijepo je građen u četverokutu sa izrađenim<br />
četvrtastim kamenom. Kažu, da je neki Dalmatinac (Šperac) goneći jarce<br />
na Pazar, pa kad su bili kod studenca pojio jarce primijetio je da tu ima nešto<br />
većeg i predložio da se to otkopa, očisti i vidi. Nije se prevario, jer je otkopom i otklanjanjem<br />
velikih kamenih blokova pronađen taj zaista divni bunar – studenac.<br />
Odmah su seljani napravili od velikih blokova tri pojilišta za stoku, a četiri velika<br />
bloka su ostala kao ograda Studenca.<br />
Radoznali i inteligentni putopisac Alberto Fortis, talijanski putnik iz Padove<br />
1774. godine putovanjem po Dalmaciji i Hercegovini koji se uporno zanimao za<br />
stećke, geološke i geografske fenomene, sjeo je umoran od putovanja kod Studenca<br />
da otpočine i pita za daljnji put prema Mostaru i Čapljini, rekao je ovaj izvor vode<br />
Diei fontana (Božiji izvor).<br />
Bio je straža ili predstraža kada je ispod Divlje kruške motrio budna oka uvjek<br />
oprezna, tko se to pored studenca šulja. Je li carska vojska, trgovačka karavana ili<br />
hajdučka četa ili družina raspusnika koji su u narodu sijali nevjericu kao kuga.<br />
Bilo je takvih i oni su bili gori od hajdučkih četa i družina.<br />
Nestade cara i careva, paše i pašaluka, begova i begovata. Nestade, jer tako<br />
mora biti. A, dođe novi život i novi ljudi. 10<br />
Krgača<br />
U podnožju brežuljka Čerin u Rasnu, uz staru cestu koja vodi od Skokinih<br />
kuća prema školi, nalazi se velika lokva s periodičnim, povremenim, izvorom –<br />
9 Projekt obnove Studenca izradio je prof. dr. Ivo Čolak s Građevinskog fakulteta Sveučilišta u Mostaru.<br />
<strong>Kamen</strong>u je krunu podigao Goran Musa, kameni kanal Gojko Sopta, a suhozid Marinko<br />
Kvesić i Ivan Dugandžić. Projekt obnove i zaštite vodio je Ivan Dugandžić.<br />
10 Predaju je zabilježio 1961. godine Ivan Kvesić Jakovljev rođ. 1926.<br />
16
Antička lokva Krgača prije obnove<br />
Lokva Krgača nakon obnove<br />
17
Radovi na obnovi lokve Krgača<br />
Krgača. 11 Dugačka je više od 20 metara, a u srednjem dijelu širine osam metara i<br />
dubine jedan i pol metar. Ukupna je dužina kamenog zida u obliku potkovice 58<br />
metara. Zidana je s tri strane, djelomično obrađenim kamenom (s klačnim malterom).<br />
S istočne strane je bez zida – ulaz za stoku. Tko je zidao lokvu 12 ne znaju<br />
ni najstariji ljudi. Neki od njih znaju reći da su to radili Grci ili Rimljani. Krgača<br />
je sigurno građena prije dolaska Osmanlija na ta područja. U stara vremena kao<br />
i danas <strong>voda</strong> iz Krgače služila je za napajanje stoke. Izvor presušuje samo za vrijeme<br />
većih ljetnih suša. U stara vremena <strong>voda</strong> iz Krgače služila je za napajanje<br />
stoke, zalijevanje vrtova, a nehotice isto tako i kao stanište ili izvor pitke vode<br />
za mnoge divlje biljke i životinje. Danas kad je većina prirodnih vodenih staništa<br />
onečišćena, lokve mogu biti (i vrlo često jesu) i posljednje utočište vodenih<br />
životinja koje su ranije bile mnogo šire rasprostranjene. 13<br />
Zapuštena i porušena bila je Krgača sve do 2009. godine kada je započeta njezina<br />
temeljita obnova. 14 Kompleks antičke lokve, Zavjetnog spomenika i prapovijesnih<br />
grobnih gomila jedan je cjeloviti projekt kroz koji je obnovljeno 58 metara<br />
11 Korijen riječi leži u izrazu krga, čije je značenje kvrga, čvor, ali i borova kora, čokot, trs loze.<br />
(Usp. P. SKOK. Etimologijski rječnik. sv. I-IV. Zagreb, 1972. str. 74. I, 452.) U Lici postoji toponim<br />
Krga, dok je u našem slučaju izvedenica sa sufiksom –ača (kao suhača, perača i dr.) Radilo bi se o<br />
vodenoj površini često nabranoj, nepravilnoj ili od vjetra uzburkanoj. Riječ kvrga može još značiti<br />
i vrstu tikve. (Usp. P. SKOK. n.dj., 611/612) U našem slučaju, toponim Krgača, vjerojatno, odnosi<br />
se na vodenu površinu u obliku lokve.<br />
12 Lokva - lokalitet obično okrugla oblika gdje se skuplja <strong>voda</strong>.<br />
13 I. DUGaNDŽIĆ/J. SOPTa. Župa Rasno. Rasno, 1999. str. 48.<br />
14 Projekt obnove lokve Krgača i Zavjetnog spomenika izradio je prof. dr. Ivo Čolak s Građevinskog<br />
fakulteta Sveučilišta u Mostaru. <strong>Kamen</strong>oklesar Ivan Martinović je obnavljao kameni zid, a projekt<br />
je vodio Ivan Dugandžić. Obnovu zavjetnog spomenika financirao je Josip Skoko, kapetan NK<br />
Hajduk iz Splita.<br />
18
kamenog zida unutar lokve i oko 80 metara suhozida izvan lokve. Radovi na obnovi<br />
i zaštiti prirodno-graditeljskog kompleksa završeni su u ljeto 2010.<br />
Predaja<br />
Taj veliki i prostrani bunar građen u polukrugu i s ulazne strane strmim stepenicama<br />
ima jako i stalno vrelo. Okružen je stijenama, okoslim biljem, zelenkasta<br />
<strong>voda</strong> hladna i pogodna za napoj stoke i natapanje vrtova. Oko Grkače obrađene<br />
isparcelisani vrtovi su za uzgoj ranog povrća.<br />
Kada se Grkača napuni još za ranih jesenskih dana pa do kasnog proljeća višak<br />
vode stalno teče kroz izgrađeni kanal duž polja do ulaza u Pećinu.<br />
Ovdje bi naročito u ranija vremena pralje prale i ispirale rublje. Razne legende<br />
govore o mnogim događajima i minulim vremenima vezane za ovaj kraj baš kod<br />
Grkače. 15<br />
Bistirna<br />
Iznad Rašanjske pećine prema Brkića kućama nalazi se stari bunar – zdenac, zvani<br />
Bistirna. 16 Nitko ne pamti kad je zdenac građen. Dubina mu je 5,5 m, a promjer<br />
1,6 metara. 17 Zidan je neobrađenim kamenom. Vjerojatno je građen u srednjem<br />
vijeku. U blizini njega je staro naselje. 18 Izvor ne presušuje i za vrijeme većih ljetnih<br />
suša. U stara vremena bio je to zajednički zdenac (bunar) svih Brkića. U puku<br />
15 Predaju je zabilježio 1961. godine Ivan Kvesić Jakovljev rođ. 1926.<br />
16 Izvedenica je od klasične latinske riječi cisterna, grčki kistérne. Naziv čatrnja javlja su u Hercegovini<br />
i Dalmaciji u više oblika: čatrnja, šternja, gustirna, bistijerna.<br />
17 Na dnu vjerojatno ima mulja i kamenja, pa je dubina i veća.<br />
18 Prema pučkoj predaji iznad Bistirne je lokalitet Crkvina.<br />
19
Radovi na obnovi bunar Bistirna<br />
Srednjovjekovni bunar Bistirna prije obnove<br />
Bunar Bistirna nakon obnove<br />
je ostala predaja o “kamenoj kozi” koja se nalazila pokraj Bistirne. Nju je prema<br />
predaji na konju “otrao” neki Dalmatinac. 19<br />
Godine 2010. obnovljena je kruna bunara te 28 metara suhozida koji okružuje<br />
bunar Bistirnu. 20<br />
Pećina<br />
Zahvaljujući izgrađenom zidu u donjem dijelu Rašanjskog polja (“pećine”) od<br />
jeseni do proljeća akumulira se veća količina vode. akumulirana <strong>voda</strong> iz polja<br />
19 Unutra su bili dukati, koji su ispadali putem kad se odlomio dio kamena, nastavlja dalje pučka<br />
predaja.<br />
20 <strong>Kamen</strong>oklesar Ivan Martinović je obnavljao kameni zid, a projekt su vodili Ivan Dugandžić i<br />
Rajko Brkić.<br />
20
puštala se kroz dva otvora na zidu, pri čemu bi se stvarala vodena snaga, dostatna<br />
za pokretanje mlinova. Od vrste mlinova bili su u uporabi žrnjevi, u kojima se<br />
žito trljalo i sjeklo između dva mlinska kamena od kojih se gornji okretao. Oba<br />
kamena su bila hrapave površine.<br />
U ovom kraju ljudi su od davnina koristilil vodu za gradnju vodenica. Pisane<br />
tragove imamo iz 1585. u popisu sela Mostarske nahije. Za vrijeme okupacije<br />
Hercegove zemlje od strane Turaka, često bi popisivali svu imovinu radi prihoda<br />
i poreza. U tom popisu iz 1585. u Rasnu se spominje jedan mlin. 21<br />
Prema pučkoj predaji tri (3) mlina u “pećini” bila su u uporabi sve do unatrag<br />
100 godina. Budući mlinica nije mogla zadovoljiti potrebe mještana, žito se u vrećama<br />
gonilo na konjima i magarcima u mlinicu i to obično na rijeku Lišticu ili<br />
prema vitinskom kraju.<br />
Prema dostupnim podatcima mlinica u Pećini je prestala s radom prije više od<br />
sto godina. Imala je tri mlina, a suvlasnici su bili Brkići, Muse i Skoke. Najduže<br />
se zadržao Skokin mlin. 22 Nažalost, danas ne postoje ni ostatci mlinice (naziru se<br />
samo ostatci temelja) jer se mlinsko kamenje ugradilo u zid Pećine tijekom njezine<br />
gradnje u godinama iza Drugog svjetskog rata. 23<br />
Zub je vremena učinio svoje tako da se obrušio kameni zid (brana) zidan klačnim<br />
malterom. Godine 2010. izvršena je obnova i zaštita kamenog zida širine 1,2<br />
m, visine 2,6 m i duljine 33 m. Ugrađena su dva podizača (regulatora) za vodu te<br />
obnovljen odvodni kanal.<br />
21 a. aLIČIĆ. Lištica pod turskom vlašću, GZM, Sarajevo, 1970., str. 134.<br />
22 Po kazivanju Slavka Brkića r. 1919. i Stipe Kvesića r. 1913.<br />
23 Zid je podignut 1948. godine, a radove je vodio Mate Brkić.<br />
21
Radovi na obnovi zida i kanala u Pećini<br />
Izgled mlinice od klesanog kamena. Hercegovačke mlinice na <strong>voda</strong>ma rijeka,<br />
potoka i natapnih kanala, vrlo su jednostavno i praktično građene. Najčešće su<br />
od klesanog kamena, sa zidovima 50 do 80 cm, ponegdje i sa sedrom, veličine 8 x<br />
5 metara. Prizemlje je građeno iznad najvećega vodostaja rijeke (potoka ili natapnog<br />
kanala), a pogoni su zidani u riječnom koritu, s otvorima u obliku svodova,<br />
čiji je broj ovisio o broju mlinova. Katkad su veće mlinice imale veliko bočno kolo<br />
sa strane. Pogonski dio mlinice činila su dva mlinska kamena, složena jedan iznad<br />
drugoga. Donji kamen je stator, a gornji rotor, koji je pričvršćen na osovinu kola,<br />
koji pokreće <strong>voda</strong>. Otvor s gornje strane u središtu gornjega kamena služio je za<br />
primanje žita. Kako bi kolo okretalo gornji kamen, nastajalo je trenje s donjim diskom.<br />
Žito, koje bi se našlo u trenju dvaju kamenova, drobilo bi se i mljelo. Dok bi<br />
iz središta došlo do vanjskih rubova kamenja, toliko bi se usitnilo, da je postojalo<br />
brašno. Dalje bi ga trebalo samo prosijati i odvojiti mekinje. Vjerojatno je i mlinica<br />
u dnu Rašanjskog polja u Pećini imala karakteristike standardnih hercegovačkih<br />
mlinica.<br />
U sklopu većih mlinica postojale su i stupe za valjanje i pranje vunenih i suknenih<br />
predmeta (gunjeva, prekrivača i prostirača).<br />
Predaja<br />
Podno Rašanjskog polja nalazi se velika čuvena pećina omeđena sa sjeverne, zapadne<br />
i istočne strane velikim liticama kamena, a južne prilazne strane zidana<br />
velikim širokim zidom s otvorima za ulaz vode koji je pogonio mlinove.<br />
Mlinice su bile Musine, Skokine, Kvesića i Brkića. Posljednji su ostali Skoke s<br />
dva mlina. Zadnji su Skoke imali svoje ugrađene mlinice koje su mlile žito i koku-<br />
22
Izgled Pećine prije obnove<br />
Pećina nakon obnove<br />
ruz. Radile su za vrijeme velikih kišnih dana, jeseni, zimi i proljeće, jer jer bi sva<br />
<strong>voda</strong> tekla iz Grkače, Studenca i drugih izvora određenim kanalima u Pećinu.<br />
Neukost i bogojaznost natjerali su ih da napuste te mlinove, jer su često jutrom<br />
našli šišmiše zapletene i smrvljene u mlinovima.<br />
Gledali su to prijekim okom i mušterije koji bi dogonili žito u mlinicu. Već su<br />
zaran dočule i crkvene vlasti osuđivale i govorile da je to kazna i proklestvo „djelo<br />
vraga paklenog“ i preporučili da se mlinice napuste. 24<br />
24 Predaju je zabiježio 1962. godine Ivan Kvesić Jakovljev rođ. 1926.<br />
23
Akumulacija vode u Rašanjskom <strong>polju</strong>