Domovina 149: Za koliko in komu bo Golob dvignil plače (Predogled)
- No tags were found...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Spom<strong>in</strong>i SLEDI MOJIH POTI 43<br />
o kritikih Karel Čapek napisal lepo misel:<br />
»Kritik hoče avtorju dokazati, da ne<br />
dela tako, kot bi delal sam, če bi znal.« Z<br />
drugimi besedami: na kritike se ne gre<br />
ozirati. Nasploh je v Sloveniji večkrat<br />
tako, da človeka, ki nekaj zna, skušajo<br />
na hitro onemogočiti, da ne bi izstopal<br />
iz povprečja. Samo povprečneži niso<br />
konkurenčni navideznim veljakom.<br />
DOMAČA ZGODBA<br />
Pesem njenih zvonov je v bistvu moja<br />
domača zgodba. Je zgodba mojega očeta<br />
oziroma mojega strica Franca, ki ga<br />
nisem poznal. Smrtno se je ponesrečil<br />
leta 1934 <strong>in</strong> povsem spremenil prihodnost<br />
mojega dobrega očeta, ki je do<br />
tedaj delal v tovarni upognjenega pohištva<br />
Remic na Duplici pri Kamniku.<br />
Ko se je brat Franc, namenjen za delo<br />
na domači kmetiji, ponesrečil, je bil oče<br />
prisiljen prevzeti domačo kmetijo. Tako<br />
se je več kot 450-letni Sivčev rod nadaljeval<br />
z njim.<br />
Preden napišem še nekaj vrstic o<br />
uspešnici Pesem njenih zvonov, naj povem<br />
še poučno zgodbico o očetu. Dvanajst<br />
let je delal v tovarni, ves denar<br />
nalagal na hranilno knjižico, za hrano<br />
<strong>in</strong> stanovanje pa je pomagal na domači<br />
kmetiji. Po njegovih besedah je v dvanajstih<br />
letih toliko privarčeval, da bi si<br />
lahko kupil – vilo!<br />
Potem je prišla gospodarska kriza,<br />
denar je propadel, za celotne prihranke<br />
si je lahko kupil – kolo! Kar pa tudi ni bilo<br />
sla<strong>bo</strong>! S kolesom je namreč osvojil mojo<br />
mamo <strong>in</strong> tako sem se pred 75 leti, za bratoma<br />
Cirilom <strong>in</strong> Andrejem, rodil še jaz.<br />
Oče je bil živ leksikon. Poznal je vse<br />
ljudi v domači komendski fari, vedel je<br />
za vse letnice, veliko je bral, bil je odličen<br />
pripovedovalec. Občutek imam, da<br />
me je imel še posebno rad tudi zato, ker<br />
sem kar požiral njegovo znanje <strong>in</strong> predvsem<br />
njegovo nazorno pripoved.<br />
Povedal mi je tisoč <strong>in</strong> eno zgod<strong>bo</strong>,<br />
le domače ne. Spom<strong>in</strong>jam se, da mi je<br />
tistega leta, ko sem postal polnoleten,<br />
dejal: »Zdaj pa si že dovolj star, da ti<br />
povem tudi domačo zgod<strong>bo</strong>. O mojem<br />
bratu Francu, ki je tik pred poroko med<br />
obiranjem cvetja padel z lipe, njegovo<br />
dekle – ime ji je bilo Katrca – pa je ob<br />
tem izgubilo um. No, saj poznaš Katrco.<br />
Še vedno kot mesečna tava naokrog <strong>in</strong><br />
išče svojega žen<strong>in</strong>a ...«<br />
KATRCA Z VASI<br />
Katrco sem seveda dobro poznal. Vsako<br />
pomlad je nosila na okno naše domačije<br />
rože <strong>in</strong> jih s tresočo roko puščala na polici,<br />
rekoč: »Tele rože … so pa … za Franceljna<br />
… Jutri greva k poroki!«<br />
Šele po očetovi pripovedi sem dojel,<br />
zakaj Katrca nosi k nam rože <strong>in</strong> zakaj<br />
jo je zapustil um. Še po dolgih letih si<br />
je predstavljala, da <strong>bo</strong>sta šla z mojim<br />
stricem naslednjega dne pred oltar. Ker<br />
pa ga ni <strong>in</strong> ni bilo na spregled, ga je kar<br />
naprej klicala <strong>in</strong> je hodila sredi dneva<br />
ali noči zvonit v našo vaško cerkev. Vsi<br />
vaščani smo bili tega že vajeni. Kadar je<br />
zazvonilo v zvoniku, smo se pač spogledali<br />
<strong>in</strong> rekli: »Nič hudega ni. Samo Katrci<br />
se spet meša.«<br />
Ker sem moral zgod<strong>bo</strong> v knjigi nekako<br />
zaključiti, sem Katrco na koncu<br />
povesti poslal ob povodnji v potok. To<br />
sem napisal z zelo slabim občutkom. A<br />
zgod<strong>bo</strong> je bilo treba skleniti z uč<strong>in</strong>kovitim<br />
zaključkom.<br />
Katrca – v knjigi je Jerca – povesti<br />
seveda ni nikoli brala. A čez dve leti po<br />
prvem izidu knjige se je zgodilo prav tisto,<br />
kar sem napisal. Tedaj sem spoznal,<br />
da je logika življenja zelo blizu tistemu,<br />
kar pisatelj lahko predvidi v knjigi.<br />
KRIV JE TUDI DR. KURET<br />
Mnogi pametni kritiki so mi očitali, da<br />
je povest preveč zamaknjena v stare<br />
čase. A za to je kriv tedaj vodilni slovenski<br />
etnolog dr. Niko Kuret, naj<strong>bo</strong>lj<br />
znan po knjigah Praznično leto Slovencev.<br />
Še kot dijak sem bil namreč eden<br />
od njegovih <strong>in</strong>formatorjev na terenu.<br />
Naslovnica moje prve povesti je skromna,<br />
a mi je izjemno ljuba.<br />
Nekega dne se je ustavil na našem dvorišču,<br />
mi pr<strong>in</strong>esel šeststo vprašanj o ženitvenih<br />
običajih na Gorenjskem <strong>in</strong> mi<br />
dejal: »Fantič, menda pišeš v Gorenjski<br />
glas, Kmečki glas <strong>in</strong> še pesmice povrhu.<br />
Gotovo ti ne <strong>bo</strong> težko odgovoriti tudi na<br />
ta vprašanja. Več<strong>in</strong>a je takih, da samo<br />
obkrožiš DA ali NE.«<br />
Slišati je bilo preprosto, a ni bilo.<br />
Nikdar ne <strong>bo</strong>m pozabil vprašanja, na<br />
katerega naj bi odgovoril, ali sta fant <strong>in</strong><br />
punca pred poroko skupaj spala.<br />
Oče – moralist po naravi – je odgovoril,<br />
da vsekakor NE. Sosed je dejal, da skoraj<br />
vedno, če se je le dalo. Žlahtnik iz vasi<br />
pa, da ni šla nobena nedolžna pred oltar.<br />
Preostalo mi ni nič drugega, kot da<br />
sem skočil na kolo, se iz Most pri Komendi<br />
odpeljal v Ljubljano, s težavo<br />
odprl težka vrata SAZU-ja, kjer je dr.<br />
Niko služ<strong>bo</strong>val, <strong>in</strong> ga vprašal za nasvet,<br />
kateri odgovor naj napišem. Še danes<br />
mi zvenijo v ušesih njegove pametne<br />
besede: »Če obstaja večja verjetnost, da<br />
se je to zgodilo, potem obkrožite DA.«<br />
S popisovanjem običajev sem se<br />
tako srečal s starimi časi, ki so me skupaj<br />
z velikim občudovanjem do delavnosti<br />
<strong>in</strong> družabnosti ljudi označili vsa<br />
leta naprej.<br />
In kako napisati uspešnico? Recepta<br />
seveda ni. Če bi obstajal, bi vsi pisali<br />
samo uspešnice. Eden od glavnih pogojev<br />
pa vendarle je, da vas zgodba zadene<br />
glo<strong>bo</strong>ko v srce, treba je dobro poznati<br />
tvar<strong>in</strong>o <strong>in</strong> <strong>bo</strong>leč<strong>in</strong>o preliti čim <strong>bo</strong>lj<br />
pristno na papir.<br />
<br />
<strong>149</strong> 23. 5. 2024