Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
U “Trešnjevačkoj baladi” pjesnik<br />
Britvić i skladatelj Špišić slavili<br />
su otvaranje “trešnjevačke<br />
Name”, buđenje placa, kao i<br />
parka prekoputa; danas nosi ime<br />
pisca Zvonka Milčeca, koji je<br />
Zagreb slavio poput njih<br />
debelo blato kraj staroga plota/ I dvije, tri cigle<br />
na putu.’ Periferija tako izgleda 1931., no dugo je,<br />
30-ak godina čekala kompozitora. Malo toga <strong>se</strong><br />
promijenilo. Jesu li krivci ratovi ili prirodne sile:<br />
poplave i potresi. Tu <strong>se</strong>, do hortenzija sadi osjećaj<br />
krivnje. Petrolej je nestao, zasvijetlile na stupovima<br />
nejake TEŽ-žarulje, zveckale kao ženske<br />
potpetice. Blato je ostalo slično, ‘divlja’ gradnja<br />
bacala je na puteve šutovinu i prekobrojne cigle,<br />
njih su ‘hulići’ preprodavali ljubopitljivima.<br />
U citiranim baladama, da ne velim šansonama,<br />
sačuvano je više izgubljenog Zagreba nego li<br />
u spisima prohujalih vlasti. Proteklo je, od tada<br />
puno godina, i mnogo vode nevidljivim potocima<br />
nad kojima stoluje grad. S njima su pjesnici<br />
zaokružili njegov razvoj i rast u rasponu od više<br />
dekada, od petrolejke do led-žarulje. Slutim kako<br />
je Britvić svjesno izabrao baš tu, srednjovjekovnu<br />
poetsku ‘vrstu’, da <strong>se</strong> nadoveže na Dobrišu<br />
Cesarića, i na hrvatsku tradiciju pisane pjesme.<br />
Dvije balade izvukle su predgrađe i njegove<br />
stanovnike na javnu površinu. Ali, nisu ga prve<br />
opjevale u eri žarke industrijalizacije i urbanizacije.<br />
Poznatiji je, od njih šlager koji je temi<br />
grada, tj. predgrađa dodao ono što <strong>se</strong> najviše tražilo<br />
i traži u popularnoj muzici: ljubav. Dobitna<br />
kombinacija bila je: himnička posvetnica gradu<br />
i ljubavi, u jednom paketu.<br />
Tada je Zdenko Runjić imao 21 godinu, i<br />
ne znam da li je već bio član udruženja<br />
‘lake muzike’. Komponirao je ‘Potraži<br />
me u predgrađu’: ‘Pjesmu o starom,<br />
šepavom psu u nekom sirotinjskom ambijentu,<br />
iako je osnovna tema ljubavna’. Tadašnji ‘komesar’<br />
lakih nota, drug Stojanović, presudio je<br />
glazbu kao zanimljivu, no dodao da ‘treba’ promijeniti<br />
sumorni tekst, predložio je da novi napiše<br />
Britvić.<br />
’Napravio je, nema sumnje lijep tekst, ali meni<br />
je prva verzija uvijek ostala intimno bliža’,<br />
pričao skladatelj kulturološkom nestoru Draženu<br />
Vrdoljaku. U novoj verziji teksta, koju je pjevao<br />
Lado Leskovar, i to na Danima jugoslavenske<br />
muzike, ili na Opatijskom festivalu 1964.,<br />
pa zatim Meri Cetinić i Darko Rundek u spomen<br />
na Runjića, Britvić je sačuvao vlastiti pogled na<br />
predgrađe, i zaljubljeni par, što potvrđuje naslov.<br />
Ostao je to sirotinjski, do<strong>se</strong>ljenički ambijent,<br />
zvao <strong>se</strong> Trešnjevka ili kakogod. Iako je Runjić<br />
žalio za ‘šepavim psom’ u središtu, preživjelo<br />
je njegovo predgrađe, čuvajući lavež i dostojanstvo sirotinje.<br />
Stvorilo je novi graditeljski par pjevanog Zagreba. O predgrađu<br />
je bilo još mnogo pjesama, no jednu spominjem: ‘Stanicu<br />
u predgrađu’ (Srećko Zubak, Blanka Chudoba), koju je pjevala<br />
Ljiljana Petrović.<br />
Periferijska stanica je presudna, spaja imenovana i bezimena<br />
predgrađa s gradskim središtem; na njoj <strong>se</strong> djevojka zaljubi<br />
u nepoznatog dečka. Je li čekao lokalni vlak ili tramvaj, manje<br />
je to važno. Stanica je bila priključena baladi o Trešnjevci<br />
na istom, devetom festivalu zabavnih melodija Zagreb ‘63. Na<br />
de<strong>se</strong>tom, ispravio bi Siniša Škarica.<br />
Trg je tada parking, prometnik junak Meho. Oduvijek putujemo<br />
‘u grad’ kao žitelji njegova rezervoara, industrijskih zona<br />
i polja Bugara. Zagreb je centar, Ilica, ispred svih drugih ulica.<br />
Plavi tramvaji vozili od svakog predgrađa do nje, do Trga – bana<br />
Jelačića, zatim Trga Republike, pa opet bana Jelačića. Ići ‘u<br />
grad’ značilo je kretati ‘van’, ‘u život’, živjeti odnosno iskrcati<br />
<strong>se</strong> u centru, ‘u gradu’. Grad je obećavao avanture i ljubavi, jednako<br />
kao duga vožnja do njega, ili ljeto.<br />
Na Zagrebačkom festivalu ‘62. Anica Zubović pjeva ‘Ilicu u<br />
noći’ Branka Mihaljevića. Poželjela joj: ‘Ti snivaj, Ilico draga/<br />
ti trebaš miran san/ jer, uskoro, prvi će tramvaj najavit´ novi<br />
dan’. Kao da tepa djetetu. Uskoro će Ilicu, s Gornjeg grada<br />
‘zvat jutro’. Antropomorfna je, kao ostatak toga ‘divnog grada’,<br />
u njoj postoji ‘visoki svjetionik’. Pozaspali su pjevači Mihaljevićeva<br />
evergrina ‘Zeko i potočić’ (‘54). Pretpostavljam,<br />
snijegom prekriveni, nestali ‘potok’ isti je onaj o kome će zapjevati<br />
Špišić.<br />
Riječanin Mario Kinel, jedan od najradišnijih autora pjevane<br />
poezije, posvetio je Ilici šlager. Upoznao sam ga kad je stanovao<br />
u Vinogradskoj, nedaleko Ilice, sa čudesnim mačkama.<br />
Treba li podsjećati da je Kinel napisao riječi za evergrin ‘Samo<br />
jednom <strong>se</strong> ljubi’, te da njegov himnodijski opus sadrži posvete:<br />
Kostreni, dvaput, Bakru, pa još nekim ‘malim mjestima srca<br />
mog’. Časkom je mogao napisati pjesmu u rimama, iz dokaznog<br />
vica posvetio je jednu potpisanom kad smo, 90-ih obilazili<br />
lokale tražeći braću Justin, zagrebačke kavanske svirače i<br />
pjevače, odnosno ‘živu muziku’.<br />
Opisivao je Kinel Ilicu glasom Ar<strong>se</strong>na Dedića: ‘Ilica, moja<br />
ulica/ od Harmice, pa ispod Dverca/ sve do Mitnice, Č(e)rnomerca/<br />
i još dalje’. Ona teče ravna ‘il’ <strong>se</strong> vije’ sve do livada Kustošije,<br />
‘i još dalje’. Poznavali joj sva ‘lica’: kišno, bučno, sasvim<br />
tiho. To je njihova ‘draga ulica’.<br />
Ovaj šlager iskrsnuo je u nizu dvade<strong>se</strong>t pjesama s kojima<br />
je Jugoton 1982., novom LP pločom i izborom, ‘To je moj Zagreb’,<br />
nastojao ponoviti uspjeh prethodne, ‘Tebi, grade moj’.<br />
Ukoliko je prvi album skupljao himnodiju ranijih de<strong>se</strong>tljeća,<br />
od ‘49. nadalje, nova je ploča težila obraditi kasnija ostvarenja<br />
tog specifičnog ‘žanra’.<br />
Prepisujem naslove iz drugog ‘sveska’ jedinstvenog<br />
djela: ‘Zagreb je najljepši grad’ (pjeva Drago Diklić);<br />
‘Kasni tramvaj’ (Z. Vučković); ‘Ilica moga grada’<br />
(A. Dedić); Snjegovi na Cmroku (Elvira Voća);<br />
‘Zagrebačkim ulicama’ (Jadranko Črnko); ‘Jabuke s Kuniščaka’<br />
(Helena Sabljak); ‘Zagreb, moj grad’ (Roland Šuster i Sirene);<br />
‘Zagreb, to je ova pjesma’ (K<strong>se</strong>nija Erker); ‘Pismo Zagrebu’<br />
(Mladen Kozjak); ‘Šetnja Zagrebom’ (Dubravka Jusić); ‘Zagrebačke<br />
špancirancije (Z. Špišić i Zagrebački muzikaši); ‘To je<br />
moj Zagreb’ (Marija Adler i Zagrepčanke); ‘Zagreb moj’ (I. Robić);<br />
‘Trešnjevačka idila’ (Trio cabaret); ‘Večernji Grič’ (H. Sabljak<br />
i M. Kozjak); ‘Zagrebački cug vu breg’ (Božidar Mati); ‘Zagreb,<br />
imam te rad’ (Stjepan Stanić); ‘Lanterinska lampa’ (Nano<br />
Prša); ‘I da zavek bu tak’ (Bojan Kodrić).<br />
9