You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
68<br />
vilaweb.cat<br />
Divendres, 8 de juliol de 2022<br />
MAIL OBERT<br />
JULIÀ DE JÒDAR<br />
Entretant, a la<br />
capital de l’estat<br />
que ens espolia,<br />
la firma Cartier fa<br />
entrar Espanya,<br />
diuen, en la “nova<br />
escala de la ruta<br />
del luxe” a l’antiga<br />
ambaixada <strong>dels</strong> EUA<br />
a Madrid, mentre la<br />
inflació s’emporta<br />
els derelictes de<br />
l’estat del benestar<br />
<strong>dels</strong> pencaires<br />
amb conveni i <strong>dels</strong><br />
precaris sense<br />
I quan el govern de l’estat que ens espolia vol demanar un crèdit de 1.000<br />
milions d’euros per a augmentar un 10% la seva despesa militar (mentrestant,<br />
com assenyala Antoni Soy, la despesa en sanitat al cap de sis onades<br />
pandèmiques no ha crescut en la mateixa proporció que la despesa militar),<br />
nosaltres contemplem sense parpellejar i, sobretot, sense informar, que<br />
hi ha tres vegades més d’ingressats i de morts per la covid que fa un any<br />
(dades de Salvador Macip); el conseller de Sanitat recomana de no anar a<br />
emprenyar els CAP, quan tanta gent gran trobarà a les urgències <strong>dels</strong> hospitals<br />
el rètol de “tingueu paciència, que el personal fa vacances”, perquè,<br />
de setena onada, no n’hi havia d’haver (“populisme pandèmic”, en diu el<br />
citat Macip, amb feliç troballa); i el jovent nostrat i de part de l’estranger<br />
aconsegueix un massiu Barcelona Beach Festival amb un pacte sectàriament<br />
sensacional entre bombers i ajuntaments, segurament per a contenir les<br />
onades que ens esperen...<br />
Entretant, a la capital de l’estat que ens espolia, la firma Cartier fa entrar Espanya,<br />
diuen, en la “nova escala de la ruta del luxe” a l’antiga ambaixada <strong>dels</strong><br />
EUA a Madrid, mentre la inflació s’emporta els derelictes de l’estat del benestar<br />
<strong>dels</strong> pencaires amb conveni i <strong>dels</strong> precaris sense; per assegurar-se el glacis<br />
oriental pensant en l’estratègia de bloquejar la Xina, l’OTAN considera Rússia<br />
l’etern enemic a batre, perquè, règims a banda, que al capitalisme imperialista<br />
sempre li han importat un rave en política exterior, no queda cap Irac ni cap<br />
Afganistan on clavar la urpada, i els esperen els 750.000 milions per un cap baix<br />
que costarà la reconstrucció d’Ucraïna, aportats humanitàriament, és clar, per<br />
la banca hereva de la crisi del 2007-2008; i les senyores <strong>dels</strong> capos atlantistes<br />
sopen al Museu del Prado i es retraten sota el Gernika al cap de quatre dies de<br />
la matança de Melilla, tan comprensivament entesa pels voluntariosos hereus<br />
socialdemòcrates de l’exèrcit que es va revenjar de les seves derrotes al Marroc<br />
provocant la guerra civil del 36 i la raó de ser del quadre de Picasso...<br />
Mentre tot això succeeix, en infeliç amalgama, la consellera d’Acció Exterior<br />
de la Generalitat escriu en un diari de la situació que “defensar que<br />
l’Aliança Atlàntica és una organització útil és un acte de realisme”... Com<br />
si no estiguéssim realment aixoplugats dins l’OTAN sota l’ala del nostre<br />
opressor espanyol, que n’és un partidari tan descarat; o com si els kurds<br />
visquessin la mar de feliços Orient Mitjà enllà, massacrats pel soci turc de<br />
l’OTAN, demòcrata com Putin, si no més; o com si la UE, que no sap trobar<br />
“unitat” si no és a recer de l’atlantisme expansionista sota el fariseisme<br />
de la “defensa <strong>dels</strong> valors occidentals”, estigués disposada a fer una crisi a<br />
Espanya quan, dirien els seus buròcrates, torçant el gest, només la meitat <strong>dels</strong><br />
catalans demana ampliar els drets humans a l’àmbit de l’autodeterminació.<br />
Entretant, l’independentisme espera, a còpia de voluntarisme, com en temps<br />
del malaguanyat 10 d’octubre de 2017, l’enèsim mediador internacional<br />
–aquest cop, via Pentecosta a l’escocesa– per fer com si anés a fer allò que<br />
tanta por li fa de fer...<br />
Ja dispensaran l’exabrupte estiuenc, que s’acosta el <strong>18</strong> de juliol i, tot i que<br />
encara sembli lluny el 12 d’octubre, quan el neofranquisme celebra la seva<br />
victòria transaccional, nosaltres encara no sabem què ens faran fer la Diada<br />
d’enguany.