VUKOVARSKA TRAGEDIJA 1991
VUKOVARSKA TRAGEDIJA 1991
VUKOVARSKA TRAGEDIJA 1991
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Vukovarska tragedija <strong>1991</strong><br />
od 200, preko 350 i 400 pa i do 700 hiljada žrtava. Jedino opunomoćeni<br />
ministar Trećeg Rajha za Jugoistok, Herman Nojbaher, piše da je: u<br />
kocentracionom logoru Jasenovac ubijeno 225.000 Srba.<br />
A što se tiče domaćih izvora, najviše podataka o genocidu i ratnim<br />
zločinima, kaže Miletić, pruža arhivska građa pokrajinske, zemaljskih i<br />
savezne Državne komisije za ispitivanje ratnih zločina okupatora i njegovih<br />
pomagača.<br />
Zato je, kaže naš sagovornik, osnovno da ova građa državnih komisija,<br />
ukoliko nije sređena, bude sistematizovana.<br />
To će omogućiti da se dođe, na primer, i do dokumenata koji se pominje<br />
u jednom od izveštaja Državne komisije (broj16.093). U tom izveštaju piše „da<br />
je izrađena kartoteka: 1) ubijenih, nestalih i interniranih Srba...“ u ustaškoj<br />
NDH.<br />
U prilog tvrdnji o odnosu prema arhivskoj građi o Jasenovcu Miletić<br />
iznosi još jednu ilustraciju:<br />
Dovoljno je, kaže on, pogledati sadržaj objavljene knjige Arhivski<br />
fondovi i zbirke SR Hrvatske 1984. godine. U njoj nema odrednice o logorima,<br />
niti je naveden ijedan dokument o logorima iz arhiva Hrvatske.<br />
Pomenuću i najveće zbirke dokumentaca objavljenih u Vojnoistorijskom<br />
institutu. Reč je o Zborniku dokumenata i podataka... tom IV u 34 knjige<br />
(odnosi se na BiH) i o V tomu u 39 knjiga (odnosi se na Hrvatsku). U tim<br />
silnim knjigama o Jasenovcu nema ni reči, pošto su one bile pod kontrolom<br />
redakcije odgovornih urednika i redaktora iz Hrvatske (Karlo Mrazović, Ivo<br />
Rukavina, Anka Berus, Fabrijan Trgo, Šandor Kaufer, Nevenka Manola i<br />
drugi). Svi su oni u ovom poslu bili odgovorni pred CK KPH SKH.<br />
Vatikan sprečavao saznanje o zločinima<br />
Ovim dolazimo do još jednog problema vezanog za skrivanje istine o<br />
genocidu i koncentracionom logoru Jasenovac. Reč je o ulozi Vatikana i<br />
katoličkog klera u genocidnim zločinima počinjenim u NDH i o sprečavanju<br />
saznanja istine o zločinima u poratnim godinama, na čemu se angažovala<br />
Katolička crkva.<br />
Vatikan, kaže Antun miletić, već više od četiri decenije uspešno<br />
ostvaruje zabranu iznošenja istine o Jasenovcu, ne samo u Jugoslaviji nego i u<br />
svetu. To najbolje potvrđuje činjenica da zbog iznošenja te istine nemački<br />
krivični zakon proganja one koji je iznose.<br />
Ustaška NDH, naglašava Miletić, visoko je cenila svoje pomagače iz<br />
redova katoličkog klera, počev od nadbiskupa Alojzija Stepinca, ustaškog<br />
576<br />
Vukovarska tragedija <strong>1991</strong><br />
čelnika, vojnog vikara i ratnog zločinca koji je bio osuđen na 16 godina robije,<br />
pa do 129 katoličkih sveštenika koje je poglavnik NDH Ante Pavelić<br />
odlikovao ustaškim znamenjima. Odlikovani su za ubijanje i klanje. Među<br />
njima je bilo po desetak nadbiskupa i biskupa, a ostali su bili visoki katolički<br />
svećenici.<br />
Miletić nad podseća na ovaj podatak.<br />
Ni jedan od tih katoličkih svećenika do danas se nije odrekao ustaškog<br />
odlikovanja, niti je bilo koga od njih Rimska kurija ekskomunicirala iz svojih<br />
redova.<br />
Podseća Miletić na ustaške pokolje Srba u pravoslavnim crkvama, u<br />
Glini, na neke od najzloglasnijih jasenovačkih koljača na katoličke popove Fra<br />
Majstorovića – Filipovića, Brekala, Brkljačića, pa više od 300 porušenih i<br />
opljačkanih pravoslavnih crkava i oko 200 ubijenih pravoslavnih popova.<br />
Sve je to posmatrao papski izaslanik Markone, koji je tek marta 1945.<br />
godine tražio ublažavanje zločina, ne preduzimajući ništa da genocid spreči.<br />
Na Kaptolu su ustaše ostavile i zlato opljačkano od jasenovačkih logoraša, a<br />
potom visoki katolički svećenici pomogli brojnim ustaškim ratim zločincima<br />
da preko Vatikana pobegnu i sakriju se po belom Svetu. O svemu tome<br />
postoje neoborivi dokumenti.<br />
Strategija zaborava i politika tabua prema koncentracionom logoru<br />
Jasenovac traju dugo. Pitamo našeg sagovornika kada su i kako počele da se<br />
ruše. Strategiju zaborava srušio je srpski narod Potkozarja, Kozare i okolnih<br />
slavonskih sela, na Vidovdan 1961. godine, Politiku tabua rušili smo mi<br />
naučni istraživači, Dedijer, Bulajić, Petrović i drugi.<br />
Pedeset godina sasvim zapušteno područje bivšeg logora, sredinom<br />
šezdesetih bilo je očišćeno. Učinjeno je to i sa delom Gradine, postavljene su<br />
bile spomen-table, a od juna 1966. godine otvoren je i spomenik u Jasenovcu.<br />
Stvoreno je i Spomen-područje Jasenovac. Dotadašnju politiku zaborava<br />
diktirala je državno-partijska vlast, u prvom redu SR Hrvatske i SR Bosne i<br />
Hercegovine, uz konsultaciju i odobrenje vrha državno-partijske vlasti SFRJ.<br />
Tek posle 3. jula 1966. godine, na godišnjicu ustanka logoraša (svakog 22.<br />
aprila), u Jasenovcu je počelo održavanje zvaničnih svečanosti na kojima su<br />
govorili državni i partijski republički funkcioneri.<br />
Od Hebranga do Vrhovca i Tuđmana<br />
O tim govorima, Miletić kaže: U većini ovih govora nikako se, ili se to<br />
čini vrlo bojažljivo, ne pominje činjenica da je u Jasenovcu izvršen genocid, da<br />
577