Газета "Успенська вежа", № 7 (2017)
- No tags were found...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Липень <strong>2017</strong><br />
Ніна НЕМИРОВСЬКА (Харків)<br />
ДУХОВНІ ПОДВИГИ УКРАЇНСЬКИХ ВІЙСЬКОВИХ У ДОБУ<br />
НАЦІОНАЛЬНО-ВИЗВОЛЬНИХ ЗМАГАНЬ ХХ СТОЛІТТЯ<br />
Професор Іван Огієнко<br />
(Митрополит Іларіон)<br />
Досліджуючи роль відомого українського церковного<br />
діяча Івана Огієнка як голови повноваженого<br />
уряду УНР в період з листопада 1919 – жовтня<br />
1920 рр., І. І. Тюрменко підкреслював його значення<br />
у створенні нових військових формувань, які<br />
захищали українську державність. Найбільшим досягненням<br />
у сфері військової політики можна вважати<br />
створення в грудні 1919 р. військової школи<br />
для підготовки українських старшин. До організації<br />
цього навчального закладу І. Огієнко доклав чималих<br />
зусиль. Після поразки українських змагань<br />
1921 р. в еміграції (Тарнів) відбувся з’їзд українського<br />
військового духівництва, участь в якому<br />
брав православний богослов, професор Іван Огієнко<br />
(майбутній митрополит).<br />
Перебуваючи в еміграції українські військові<br />
Отець<br />
Микола Борецький<br />
зберігали віру, українські традиції і звичаї, продовжували напружене духовне<br />
життя. Спогади Ніни Самокіш доносять до нас імена отця Пащевського,<br />
колишнього старшини і духовного настоятеля війська УНР, учасника обох<br />
Зимових Походів. У церковному хорі тоді співали 30-40-літні старшини,<br />
козаки й члени уряду: генерали Безручко, Змієнко, Загродський, Шандрук,<br />
Омелянович-Павленко, Капустянський, Тютюнник, Крат та інші члени Уряду:<br />
Шаповал, Матрос, Паливода, Мазепа...<br />
Українські військові, зокрема члени православних братств 4-ї та 6-ї стрілецьких<br />
дивізій армії УНР, у 1921 році започаткували духовний український<br />
журнал «Релігійно-науковий вісник», який проіснував до жовтня 1923 року і<br />
свідчив про духовну зрілість його засновників.<br />
Формуванням патріотизму у воїнів займалися старшини УНР: генерал<br />
М. Омелянович-Павленко, полковник О. Удовиченко, полковник М. Безручко,<br />
полковник В. Змієнкота інші. Згодом, ставши українським генералом,<br />
О. Удовиченко підкреслював, що «українське козацтво довело свою бойову<br />
вартість».<br />
У листопаді 1925 року у московській газеті «Правда» з’явилася погромна<br />
стаття проти УАПЦ, в якій писалося, що на чолі УАПЦ стоїть прем’єр-міністр<br />
уряду Петлюри Чеховський, а в її складі є 80% осіб, які служили в петлюрівській<br />
армії. Вже у 1926 році урядом була створена комісія з вивчення<br />
складу духовенства УАПЦ. За її даними, 214 священиків у минулому були<br />
солдатами та офіцерами армії УНР, 46 – офіцерами царської армії, 22 – денікінцями,<br />
17 – жандармами та поліцейськими та ін. Дивно було б бачити цих<br />
людей в одному таборі, якби вони дотримуватися своїх старих переконань.<br />
Але для влади це був «доказ» контрреволюційності всієї церкви. З іншого<br />
боку, це свідчить про роль і місце військових у творенні<br />
та існуванні української церкви.<br />
На другого Всеукраїнському Церковному Соборі<br />
(1927) сам усунений митрополит Василь Липківський<br />
подав Собору кандидатуру Миколи Борецького,<br />
колишнього голови ВПЦР, відомого строгим і<br />
моральним життям. Варто підкреслити, що восени<br />
1914 року отець Микола Борецький виїхав на фронт<br />
і став полковим священиком 250-го піхотного полку,<br />
а разом із тим і благочинним 65-ї дивізії. Отець<br />
Микола скоро здобув загальну пошану серед вояків.<br />
(Митрополита Київського і всієї України Миколу Борецького<br />
УАПЦ судова трійка при колегії ГПУ УРСР<br />
в липні 1930 року ухвалила ув’язнити. Останні відомості<br />
про нього датуються 1935 роком).<br />
7<br />
Архівні матеріали Полтавського Держархіву доносять історичну постать<br />
учасника визвольних змагань Полтавщини часів УНР Онисима Дзябенка. Він<br />
брав участь у Дубчаківському повстанні проти більшовиків 1-4 квітня 1919<br />
року у Миргороді, а після поразки визвольних змагань 1917-1920 рр. став священиком<br />
УАПЦ, заарештований 17.04.1929 року Полтавським окружним відділом<br />
ДПУ. Незабаром рішенням колегії ОДПУ від 26. 08. 1929 року винесено<br />
вирок про розстріл, реабілітація відбулася лише 22 серпня 1989 р.<br />
У боротьбі за своє існування, як незалежна і самобутня Церква українського<br />
народу, УАПЦ мала незліченні жертви. У в’язницях, камерах розстрілів,<br />
на каторгах, на засланні скінчили своє життя її ієрархи, священики, церковнослужителі,<br />
церковні діячі і вірні, які відмовлялися зректися своє віри<br />
та відданості рідній Церкві. Це мучеництво мало той же ступінь моральної<br />
висоти, що і в ранньому християнстві.<br />
Таким прикладом може бути арешт людей, обвинувачених у справі Великої<br />
Козацької Ради, що відбувся 1-5 березня 1922 року на Київщині. Крім<br />
того, арешти відбулися на Чернігівщині та Полтавщині. Всіх заарештованих<br />
було близько чотирьох тисяч. Все слідство проводилося головним чином<br />
вночі і супроводжувалося страшними знущаннями. Під Великдень, з дозволу<br />
влади, Митрополит Василь Липківський відправив коротеньку Службу<br />
Божу і бажаючих сповідали та причастили. Розстріл арештованих відбувся<br />
під свято Успіня Богородиці. Водили на розстріл по двоє козаків. Смертники<br />
всю ніч співали пісні і дерли на собі одяг, щоб не дістався до рук катів, бо<br />
вони пізніше продавали той, що мав ще гарний вигляд. Ця подія, як свідчать<br />
архівні матеріали, відбулася 28 серпня 1922 року.<br />
У церковній і народній свідомості склалося переконання в істинній святості<br />
тих християн, які хоча і не прославилися ніяким особливим святительством,<br />
мученицькими чи преподобними подвигами, але міцно і відповідально<br />
слідували Христовому вченню в помислах і справах. Адже святість життя<br />
виявляється не за «загальнолюдськими» моральними переживаннями, але за<br />
точними поняттями християнського життя, які виробилися віками.<br />
Особливе значення в цьому контексті набуває постать колишнього старшини<br />
Головного Отамана Української Народної Республіки Степана Скрипника.<br />
На формування світогляду, психіки, індивідуальності якого впливала<br />
сама аура Полтави з її козацькими традиціями, родинне церковне середовище,<br />
патріотичне виховання тощо. У 1916 році С. Скрипник опинився у<br />
козачій офіцерській школі в Оренбурзі, яка готувала прапорщиків [26]. У<br />
1917-1921 роках служив у дійових частинах Української Армії старшиною<br />
і брав участь у всіх трьох українських військових з’їздах, які відбувалися в<br />
Києві 1917 року. Його постать характерна для першої хвилі української еміграції,<br />
ідейної й інтелігентної, що відійшла разом із військами УНР перед<br />
більшовицькою навалою. Багато з тих, хто залишився, і тих, хто відступали,<br />
були не просто офіцерами. Вони відзначилися уже й<br />
на чужині, і на науковій, і на релігійній ниві.<br />
Значна частина офіцерів УНР ставала священиками<br />
УАПЦ. Ми не знаємо, як ті люди приймали життєві<br />
перемоги, але поразки вони вміли приймати з гідністю.<br />
Це і є воля до життя. Степан Скрипник після<br />
загибелі дружини від рук більшовиків прийняв чернечий<br />
постриг і єпископське свячення як Мстислав.<br />
Від самого початку йому судилося стати козацьким<br />
єпископом, висвяченим нелегально, переслідуваним<br />
окупаційною владою, борцем за Українську Церкву.<br />
Із 1949 року він очолював УПЦ у США. 5 червня<br />
Степан Скрипник<br />
(Патріарх Мстислав)<br />
1990 Всеукраїнський Собор УАПЦ обрав 92 літнього<br />
ст ар ц я п ерши м П ат ріархом К и ївсь ки м і всіє ї Укр аїн и .<br />
Далі буде<br />
ПАМ’ЯТАЙМО ЦІ ДАТИ<br />
28 липня <strong>2017</strong> р. – 21-ша річниця з часу прийняття Конституції України<br />
11.07.1892 – 125 років тому народилася Олена Степанів –Дашкевич (Степанівна), хорунжа<br />
УСС, науковий співробітник АН України, географ, агроном, педагог, переслідувана<br />
радянською системою (†11.07.1963)<br />
08.07.1907 – 110 років тому у Житомирі народився Олег Ольжич (Кандиба), громадсько-політичний<br />
діяч, письменник, світової слави науковець, син Олександра Олеся<br />
(загинув у концтаборі 10.06.1944)<br />
21.07.1907- 110 років тому в Петербурзі народилася Олена Теліга (Шовгенів), поетеса, педагог,<br />
очолювала Спілку письменників України, редактор тижневика «Літаври»<br />
(розстріляна гестапо в Бабиному Яру в Києві 21.02.1942)<br />
15.07.1937 – 80 років тому НКВС розстріляло ряд українських культурних діячів<br />
25.07.1942 – 75 років тому німці розстріляли в Києві членів проводу ОУН Революційної, в<br />
концтаборі замучено двох братів Степана Бандери (Олександра і Василя). У селі<br />
Цумані знищили кілька тисяч жителів.<br />
27.07.2002 – 15 років тому у Львові на Скнилівському летовищі під час проведення авіашоу<br />
сталася найбільша у світі із проведення подібних заходів катастрофа. Постраждало<br />
понад 200 чоловік, з них понад 80 загинуло<br />
МУДРІСТЬ ЖИТТЯ<br />
Коли береш – наповняються руки, коли віддаєш –<br />
наповняється серце.<br />
«Чистота рук». Це означає не брати зайвого.<br />
«Чистота вух». Це означає не слухати людей наляканих,<br />
озлоблених, метушливих і т.д., а також захистити<br />
свій слух від лихослів’я, пліток і порожніх розмов.<br />
«Чистота очей». Це означає берегти очі від ненависті,<br />
від злості, від заздрості і жадань.<br />
«Чистота рота». Це означає берегти свій рот від<br />
зайвого багатослів’я і лихослів’я. «Мовчання золото».<br />
«Чистота тіла і одягу». Це означає тримати тіло і<br />
одяг у чистоті.<br />
«Чистота думок». Це означає прибрати з голови<br />
негативні думки і злі помисли. Також це означає не<br />
проявляти до себе жалості. Навіщо жаліти себе? Чи не<br />
краще підбадьорити себе за світлі починання?<br />
«Чистота душі і серця». Це означає берегти і охороняти<br />
свої душевні пориви і не ігнорувати їх. Любити<br />
і не вимагати нічого натомість. Любов вже сама по собі<br />
щастя. Ісус - Шлях.