Monografija - prvo izdanje - niska rezolucija
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
даље, и згурасмо се у њих (...) Али олуја је јењавала и мада<br />
је киша још увијек падала и вода се за државала у локвама,<br />
пожртвовани свештеник пожури да до врши молитву; свако<br />
појури из појата напоље шљапкајући по ливади. До тренутка<br />
кад сам се ја појавила на сцени, све је било у пуном замаху:<br />
тамјан се дизао, а сунце се пробијало кроз пукотине облака.<br />
Чим се служба заврши, удари музика и поче коло и, без обзира<br />
на мокар, они су скакали и подврискивали, пршћући по дубокој<br />
и натопљеној трави. Чак је и доктор сматрао да је све добро.<br />
Кад ми је касније причао да је имао доста пацијената, јер је<br />
мјесто било тако влажно, нисам се нимало изненадила.”<br />
(Мери Е. Дарам, Кроз српске земље,<br />
Српска Европа, 1997, Београд)<br />
Густав Раш, књижевник и публициста, можда је најза<br />
нимљивији и најпопуларнији немачки путник кроз наше<br />
крајеве током друге половине XIX века. Рашови путописи предо<br />
чавају једну идеализовану слику српског народа, али и не<br />
кри ју фалинке српских градова.<br />
„Чачак нема уличног освељења, а не може да се похвали<br />
ни нарочито добрим плочником, као ни већина српских вароши,<br />
па би мој повратак био далеко тегобнији да се начелник у својој<br />
мудрој предвидљивости није побринуо за сигурност мојих ногу<br />
и руку. Наиме, пред вратима др Тренчинија чекала су ме три<br />
пандура. Један је ишао напред с једним огромним фењером који<br />
је осветљавао сва ки камен плочника на који је требало да станем,<br />
а остала двојица пан ду ра с јатаганима и пи штољима за широким<br />
црвеним појасом, ишла су иза мене како ми се ништа не би догодило.<br />
Честити начелник и ва љани пандури! Та је дан једини пандур с<br />
ог ром ним фењером био је до во љан!”<br />
Хвалоспев пл а ни ни Рудник:<br />
„Рудничке пла ни не! Колика су само се ћања Србије веза<br />
на за Рудничке планине! Већ су Римљани знали за планину<br />
Руд ник! Велика и богата налазишта рудног блага, у утробама<br />
пла нине садржане залихе олова, бакра, сумпора, арсеника,<br />
маг нетног шкриљца и кобалта навеле су Римљане, и касније<br />
Ср бе, да уреде велике и значајне рудокопе.”<br />
Могло би се чак рећи да један народ вреди онолико ко лико<br />
је о њему писано, као што се вредност човека одређује пре ма<br />
броју пријатеља које је оставио за собом. Одмеравајући се по овом<br />
принципу, Срби немају чега да се постиде: били су занимљиви<br />
многима, па чак и онима најарогантнијима, а так ви трагови ће<br />
свакако надживети све будуће уравниловке и глобализације.<br />
storm was about to cease and despite the fact it was still raining and<br />
that water gathered in puddles, the generous priest rushed to end<br />
the prayer; everyone ran out from the shelter, squelching over the<br />
meadow. Until the moment when I showed up, everything was in its<br />
climax: incense was rising high, and the sun was breaking through<br />
the cracks in the clouds. When the haste ended, the music started<br />
and a kolo (traditional dance) was formed and, regardless of the<br />
wet ground, they jumped and shrieked, splashing over big and wet<br />
grass. Even a doctor thought that everything was well. Later on,<br />
when he told me he had lots of patients, because the place was very<br />
wet, I wasn’t surprised at all”<br />
Mary Edith Durham, Through the lands of Serbia,<br />
Srpska Evropa, 1997, Belgrade<br />
Gustav Rush, writer and publicist, is perhaps the most interesting<br />
and popular German voyager through our territory during<br />
the second half of the 19 th century. His travel books point out an<br />
idealised image of Serbian people, but don’t hide the flaws of the<br />
Serbian cities.<br />
“Čačak doesn’t have street lights, and can’t even be commended<br />
for especially good sidewalks, as can’t the majority of Serbian<br />
towns, so my return would have been much more painful if the<br />
chief, in his wise ability to foresee, didn’t take care of the safety of<br />
my legs and arms. Namely, three police officers waited for me by the<br />
doors of Dr. Trenčini. One of them walked in front carrying a huge<br />
lantern that lighted every single stone on the pavement I should pass<br />
over, and the other two, with carbines and guns attached to wide red<br />
belts, walked behind me to make sure nothing would happen to me.<br />
The honourable chief and good policemen! But only one with<br />
a huge lantern was enough!”<br />
Praise to the mountain Rudnik:<br />
“Rudnik Mountain! Just how many memories of Serbia are<br />
related to the mountains of Rudnik! Even the Romans knew of Rudnik<br />
Mountain! Large and rich ore deposits, plenty of lead, copper,<br />
sulphur, arsenic, magnet ores and cobalt in the innards of the mountain,<br />
led the Romans, and later on the Serbs, to build large and<br />
important mines.”<br />
It could even be said that a nation is worth as much as it<br />
has been written about, just like a man’s worth is measured by the<br />
amount of friends he has had in his lifetime. Following this principle,<br />
the Serbs shouldn’t be ashamed at all: they were interesting to<br />
many, even to the most arrogant ones, and such traces will definitely<br />
outlive all future levelling and globalisations.<br />
79