Monografija - prvo izdanje - niska rezolucija
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Срп ска вој во ди на при зна та је цар ским Уста вом 1849,<br />
али ни је са ста ви ла ни две пу не де це ни је. Уки ну та је 1860.<br />
и ње на те ри то ри ја је вра ће на у окри ље Угар ске, што је предста<br />
вља ло на го ве штај да љег жи во та Хаб збур шке ца ре ви не као<br />
двој не мо нар хи је, са ста вље не од аустриј ског и угар ског дела.<br />
Име ВОЈ ВО ДИ НА оста ло је са мо при вре ме но на па пи ру, а<br />
стал но у ср ци ма и на уму свих „Ми ле ти ће вих” Ср ба ко ји су се<br />
хра бро бо ри ли за њу, са ве ром да ће иде ју ује ди ње ња Срп ске<br />
вој во ди не са Ср би јом пре тво ри ти у де ло њи хо ви по том ци.<br />
Јед но од основ них обележја овог вре ме на је сте по ја ва<br />
ра зних срп ских уче них дру штава и њи хо вих гла си ла. Пр во орга<br />
ни зо ва но књи жев но и на уч но дру штво би ло је Ма ти ца српска,<br />
ко ју су 1826. осно ва ли уче ни срп ски ро до љу би и имућ ни<br />
тр гов ци. Основ ни циљ јој је био „рас про стра ње ни је књи жества<br />
и про све ште ни је на ро да срб ског”, као и да се „књи ге<br />
срб ске ру ко пи сне на свет из да ју и рас про стра ња ва ју”. Као одјек<br />
на Ма ти цу срп ску, у Бе о гра ду се 1841. осни ва „Дру штво<br />
срб ске сло ве сно сти”, чи ји су по кре та чи би ли све са ми Ср би из<br />
Угар ске, ме ђу ко ји ма се на ро чи то из два јао вр шча нин, да ро вити<br />
пе сник и све стра ни књи жев ник Јо ван Сте ри ја По по вић (начел<br />
ник Ми ни стар ства про све те у кне же ви ни Ср би ји и осни вач<br />
На род ног по зо ри шта и На род ног му зе ја у Бе о гра ду).<br />
Пр ве срп ске но ви не, на зва не „Но ви не серб ске”, по крену<br />
те у Бе чу 1813, до 1835. ка да по чи њу да се штам па ју у Бе о<br />
гра ду и зо ву „Но ви не срб ске”, би ле су кроз чи тав XIX век најчи<br />
та ни је но ви не код Ср ба. Пр ви књи жев но–на уч ни ча со пис<br />
био је „Серб ски ле то пис” ко ји је 1825. у Пе шти по кре нуо Ђорђе<br />
Ма га ра ше вић, а већ од сле де ће го ди не је пре шао у вла сништво<br />
тек осно ва не Ма ти це срп ске. Овај ча со пис (да нас по знат<br />
као Ле то пис Ма ти це срп ске) до Пр вог свет ског ра та био је<br />
глав ни ор ган на уч не де лат но сти угар ских Ср ба. Кроз ње га су,<br />
са ду жим или кра ћим пре ки ди ма као уред ни ци, про шле ви ђене<br />
и уче не лич но сти у Вој во ди ни ка кви су би ли Јо ван Ха џић,<br />
Па вле Ста ма то вић, Те о дор Па вло вић, Јо ван Су бо тић, за тим Јаков<br />
Иг ња то вић, Су бо та Мла де но вић, Јо ван Ђор ђе вић, Ан то није<br />
Ха џић, Јо ван Бо шко вић, Ми лан Са вић, Ти хо мир Осто јић и<br />
др. Ништа ма ње за ни мљи ви ча со пи си током XIX ве ку би ли су<br />
ал ма на си. Пи о нир ску уло гу у ово ме имао је је дан од нај у че нијих<br />
љу ди код Ср ба с по чет ка XIX ве ка – Ди ми три је Да ви до вић,<br />
ко ји је по ред вр ло чи та ног ал ма на ха „За бав ник” не што ка сније<br />
по кре нуо и чу ве не „Но ви не срб ске”. У ово ме ни је за о ста јао<br />
ни Вук Ка ра џић са сво јом „Да ни цом”, као ни „Серб ска пче ла”<br />
writings “Life and adventures” and “ Fables” and it is well known<br />
how Dositej looked physically thanks to his friend and the most<br />
expressive Serbian classicist painter, Arsenije Arsa Teodorović.<br />
Born in Pančevo, Teodorović spent large portion of his life<br />
in Timisoara, but looking from the perspective of that time he<br />
could still be considered “a resident of Novi Sad”. His contemporaries<br />
remembered him as a very graceful and courteous gentleman<br />
who lived very well off his painting. He travelled frequently,<br />
thus on one occasion in Vienna in 1793 he paid a visit to the<br />
famous Dositej and painted his portrait. It is not known today<br />
where the original portrait is and if it has been preserved after<br />
all, but according to many portraits of Dositej, done not only by<br />
Arsa Teodorović but also by many other Serbian painters of the<br />
19 th century, it could be said that this portrait of Dositej was and<br />
still is the most expressive classicist portrait in Serbian painting<br />
in general. Undoubtedly Arsa Teodorović was a Classicist painter<br />
par excellence. Serene drawing, sculpturally shaped forms, neutral<br />
light of a studio and balanced composition are Teodorović’s<br />
main characteristics as a portrait painter.<br />
In his time, Teodorović was more than just a productive<br />
artist, that is to say “iconographer”. So far we know of nearly<br />
twenty iconostases he painted, and there are far more individual<br />
icons he has painted for Orthodox as well as for Catholic churches<br />
in Vojvodina. The opus of portraits of Teodorović’s contemporaries<br />
isn’t smaller either. But the question arises: how could he<br />
have managed to receive and finish so many projects? In all likelihood,<br />
Teodorović was very skilful, he knew how to communicate<br />
with powerful and rich people, and he had assistants as well. He<br />
wasn’t intrusive, he kept a distance, but he valued his work. He<br />
realized, perhaps first among the Serbian painters, the significance<br />
of publicity for a painter. After all, that would become quite<br />
obvious when examining the lives and works of his two most<br />
talented students, Konstantin Danil and Nikola Aleksić.<br />
During the first twenty to thirty years of the 19 th century<br />
art and culture in general, the Serbs in Vojvodina made huge<br />
steps forward. Arsa Tedorović created an image of the artist as<br />
an important factor in the civic society, and consequently other<br />
artists followed him. One of them was painter Pavel Đurković<br />
“Slavic-Serbian from Karlovac and Srem”. His opus in portrait art<br />
is more significant than his ecclesiastical artworks in larger or<br />
smaller churches. From 1824 he lived in Serbia where he came<br />
upon the request of prince and ruler Miloš Obrenović, he por<br />
247