Monografija - prvo izdanje - niska rezolucija
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ле, или згу сну ти у ар хе тип ске по ру ке, а му драц Ан дрић, над<br />
кр хо ти на ма на ших жи во та не те ши нас, не са у че ству је због<br />
на ше тра гич но сти не го јед но став но, као онај ко ји зна, про шапће:<br />
све је, ипак, би ло до бро.<br />
За ве са над по зор ни цом људ ског жи во та код Ан дри ћа<br />
се ни кад не спу шта: ни шта не по чи ње пр вом, ни шта не за врша<br />
ва по след њом стра ни цом књи ге.<br />
О че му год пи сао овај гор ки и ти хи го спо дин као да само<br />
опи су је ху ја ње ве тра про ла зно сти над љу ском суд би ном. У<br />
свом нај гла со ви ти јем де лу, ро ма ну На Дри ни ћу при ја, у ко јем<br />
че ти ри ве ка све те че а ни шта се не ме ња, где глав ни ју на ци<br />
као да ни су љу ди не го Про стор и Вре ме, Ан дрић ће на пи са ти:<br />
„...а под укру ће ним обла ци ма из гле да ло је да се ни шта не<br />
раз ви ја и не мре, то ли ко је но во жи то ли чи ло на лањ ско, и<br />
по кој ни на но во ро ђен че... Јер: Вје тар је од у век био вје тар, а<br />
пје сак је од у век био пи је сак. И ве тар је без по чин ка пре вр тао<br />
и за о ра вао пи је сак, али ни ти је вје тар пи је ска пре вр нуо, ни ти<br />
је пи је сак ве тра умoрио.”<br />
Иво Ан дрић ро ђен је у Бо сни, ода кле је оти шао у Загреб,<br />
Беч и Кра ков, да сту ди ра сло вен ску књи жев ност и<br />
ис то ри ју. 1914. оп ту жен од аустро у гар ских вла сти за ве леи<br />
зда ју, го то во го ди ну да на про во ди утам ни чен, а две го дине<br />
у про гон ству…То за твор ско ис ку ство са жео је у књи гу<br />
сти хо ва Ex pon to, а мно го ка сни је, већ као са свим зрео пи <br />
сац, опи сао у ро ма ну Про кле та авли ја, о чо ве ку као без<br />
The curtain never descends over the stage of human life in<br />
Andrić’s novels: nothing begins with the first nor ends with the last<br />
page of the book.<br />
It seems that everything this bitter and silent man has written<br />
only describes whistles of the passing nature of human destiny.<br />
In his greatest work, The Bridge on the Drina, four centuries passed<br />
without anything changing, while the main characters appear to be<br />
more like embodiments of space and time than human beings. Andrić<br />
wrote: “…and under the sturdy clouds everything seemed unchangeable<br />
and undying, unripe wheat looked like the wheat from the year<br />
before, while the deceased looked like the newborn…. Because: Wind<br />
has always been just wind, and sand has always been just sand.<br />
And the wind has always, ceaselessly, tumbled the sand over and<br />
ploughed it, but neither the wind succeeds in tumbling the sand over<br />
nor does the sand make the wind tired.”<br />
Ivo Andrić was born in Bosnia, then moved to Zagreb, then<br />
Vienna and Krakow to study Slavic literature and history. In 1914 he<br />
was accused by the Austrian-Hungarian regime of betrayal, was arrested<br />
and spent one year in prison and two more years in exile…He<br />
described his imprisonment experience in a book of poems entitled<br />
“Ex ponto”, and many years later, as an entirely established writer,<br />
in the novel “Devil’s Yard”. This novel tells the story of a man who,<br />
without a reason, became a victim of a state based on violence. The<br />
governor of the prison described in the novel was Latif-beg and he<br />
philosophises about human culpability, which is eternal and incom<br />
Страх<br />
идео сам да је у ова времена, главни и често једини<br />
„В покретач људског деловања страх, панички, неразуман,<br />
често посве безразложни али истински и дубоки<br />
страх. Можда је у почетку било и других мотива, али<br />
данас је главни страх. Од страха су људи зли и подли,<br />
од страха су дарежљиви, чак и добри... Смјела, дивна<br />
ду ша човекова лежи мртва као камен на дну мора, а<br />
тијелом го сподари бестијални страх и неразумљива<br />
па ника жи ва ца”. <br />
(Ex Ponto)<br />
„Тако је већ одавно овде у нас: ко је срчан и по носан<br />
тај брзо и лако губи хлеб и слободу, иметак и живот<br />
али онај који повије главу и преда се страху, тај опет изгу<br />
би толико од самог себе, толико га страх поједе да му<br />
жи вот не вреди ништа.” <br />
(Травничка хроника)<br />
Fear<br />
have seen that, in these times, the main and frequently<br />
„I the sole initiator of human action is fear - panicking,<br />
senseless, often groundless, but true and profound fear. Perhaps<br />
there were other motives in the beginning, but nowadays<br />
fear is the main one. Fear makes people evil and mean,<br />
it makes them generous, even good… The daring, wonderful<br />
soul of man lies dead like a stone at the bottom of the sea,<br />
while his body is governed by the bestial fear and incomprehensible<br />
panic of nerves.“ <br />
(Ex Ponto)<br />
„It has been like this here since long ago: he who<br />
is courageous and proud loses his bread and freedom, his<br />
property and life, quickly and easily, but he who bends his<br />
head and gives in to fear, he loses so much of himself, he<br />
is so consumed by fear that his life becomes worthless.“<br />
<br />
(Travnička hronika - The Travnik Chronicles)<br />
216