You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
institucijama kulture koje brinu za očuvanje kulturnog nasleđa. A državna strategija u zaštitispomenika kulture mora se definisati kao kulturna politika, a institucionalno se sprovodi krozsisteme u oblastima za koje su nadležne mreže zavoda za zaštitu spomenika kulture, muzeji, arhivi ibiblioteke.Na kraju, zaista je bi bilo besmisleno i ishitreno donositi bilo kakav novi Zakon koji će sebaviti zaštitom kulturne baštine, a da nema usvojene nacionalne strategije koja treba da obeleži ireguliše osnovne principe upravo i za taj Zakon. Po principu prioriteta, prvo treba doneti opštidržavni plan na bazi novog Ustava, pa onda nacionalnim zakonodavstvom obezbediti njegovosprovođenje i razvoj. Po istom principu, ne može se donositi Zakon o kulturnim dobrima preusvajanja važnih sistemskih zakona koji će na nivou države, odgovornih tela Vlade i Skupštine, kaoi institucija zaštite uskladiti teoriju i praksu nacionalne strategije očuvanja baštine kao aktivnosti ineophodne mere njene zakonske i stručne zaštite. A to je samo još jedan od neophodnih dokumenatakoji će nas uvesti u društvo razvijenih zemalja koje su ovu oblast prepoznale kao potencijalnoizuzetno važnu za opšti društveni razvoj usmeren budućnosti i pored toga što se, po prirodi stvari,bavi proučavanjem prošlosti.Leskovački zbornik, XLVII, Narodni muzej Leskovac, Leskovac, maj, 2007.Zaštita nezaštićenogNa marginama političkih pregovora o statusu KosovaU zamršenom klupku aktuelnih političkih zbivanja koja će nam uskoro na najdirektniji načinodrediti sudbinu, i kao državi i kao naciji, na margine je potisnuto jedno pitanje od izuzetne važnostiza nacionalnu sudbinu i, reklo bi se, isto tako za državni integritet. Radi se upravo o očuvanjukulturne baštine, pre svega one koja se nalazi na teritoriji Kosova i Metohije, ali i one koje je upodručijima koje su, manje-više, nedostupna našim brojnim zaštitarskim institucijama: zavodima zaspomeničko nasleđe, muzejima, arhivama, bibliotekama (poput Hrvatske, Bosne i Hercegovine, unovije vreme i Crne Gore).Tokom poslednje decenije prošlog veka, dakle, u periodu ukupne destrukcije države i društvau radašnjoj Jugoslaviji, izvršena je i potpuna devastacija kulture u svakom pogledu, pa i kaoinstitucionalni sistem u kome je najviše štete pretrpeo i njen svakako najvitalniji i najdelikatniji deo– umetničko stvaralaštvo i zaštita kulturnog nasleđa. Otuda je bilo neophodno, tokom oktobarskogprevrata 2000. nakon političke promene, u kulturu ponovo uvesti one sadržaje kojima će onapovratiti istinske vrednosti u tranzicionom procesu. Dakle, namere države (posebno Ministarstvakulture) u njena četiri domena, ili instrumenta političke moći i vladanja: kadrovske obnove,racionalizacije mreže ustanova, raspodele budžetskih sredstava i nove legislative, moraju postatidostupni javnoj inicijativi, uvidu i oceni. Na taj način država bi bila bi isključivo servis, ili logističkapodrška, za zadovoljavanje kulturnih potreba, a ne otuđeni centar političke moći kakva je bila u(jedno)partijskom režimu.U najkraćem, neophodno je da se na nov način definiše pojam i smisao kulturne baštine, dase redefiniše pojam i sadržaj državnih (nacionalnih) institucija u oblasti zaštite kulturnog nasleđa,da se osmisli nova filozofija u domenu zaštite kulturnih dobara i odmah, pri prvoj izmeni zakona,potpuno je prilagodi svetskim standardima. U suštini, ova potreba je okrenuta budućnosti a neprošlosti, što je za većinu tradicionalista izrazito paradoksalni fenomen.Najvažniji stub ove državne moći je raspodela javnih prihoda. Jednom uveden red (2002.godine sa novim budžetskim zakonom) ogleda se u tome da se sredstva od poreza uplaćujuiskljućivo institucijama kojima je osnivač država, preko noći je 2004. zamenjen starim načinomfinansiranja zaštite kulturne baštine transferom novca korisnicima ovih dobara – crkvama koje su izmnogih razloga sklone nenamenskom trošenju. Time ne samo da se krši zakon, već tokovi novcapostaju neprozirni, a time i skloni zloupotrebama.Posle 1999. godine, sa dolaskom međunarodne administracije na Kosovo, nastale su brojneprepreke u izvršavanju zakonskih obaveza Srbije (i) u oblasti zaštite spomeničkog nasleđa. Iskrsaoje tada ceo niz problema – od izrade nove liste spomenika kulture na Kosovu, do njihove drugačijekategorizacije, od izglasavanja novih zakona o zaštiti kulturnih dobara do definisanja odnosainstitucija zaštite iz Srbije u području pod jurisdikcijom UNMIK-a. Pored već poznatih problema sazaštitom kulturnog nasleđa na Kosovu i Metohiji koji datiraju već duži period, a kulminirali sunakon 1999. godine, od nedavno se priključio i veliki nasporazum oko pitanja nadležnosti nad njima