izumitev politiËnega izumitev politiËnega - AirBeletrina
izumitev politiËnega izumitev politiËnega - AirBeletrina
izumitev politiËnega izumitev politiËnega - AirBeletrina
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Jara gospoda<br />
Socialistične ideologije so v začetku devetdesetih razpadle v nacionalkomunizem,<br />
ki je netil plenilske vojne, v njihovem zaledju je potekalo liberalno<br />
grabljenje družbene lastnine. Nacional-komunistično vojevanje “velikih” državic je<br />
slonelo na tihi koaliciji z “lastniškim prestrukturiranjem”, pri katerem je še razločljiva<br />
Proudhonova formula o lastnini kot tatvini. Do srede desetletja je bilo<br />
jasno, da militaristi še vojn ne znajo izpeljati tako, kot so načrtovali. Tudi te so<br />
postale domena tehnokratov. Srbi so (zaenkrat) poraženi, Rusi osramočeni. Koalicija<br />
uspešnih plenilcev zaledja in neuspešnih osvajalcev s fronte je razpadla. S tem se je<br />
končalo prehodno obdobje iz socializma v kapitalizem.<br />
Vprašanje je, kakšen je ta kapitalizem druge polovice devetdesetih, ki osrečuje<br />
ljudstva bivših srednje- in vzhodnoevropskih imperijev. Skupni mentalni imenovalec,<br />
ki se je vzpostavil v prvi fazi, je plenjenje. Ne samo plenjenje trupel in družbenih<br />
podjetij, tudi zasedba oblasti, ne glede na demokratične procedure, je dejanje<br />
razdeljevanja plena, kjer funkcije ne dobijo kompetentni, temveč “zaslužni”. Zato je<br />
imaginarij države izrazito ruralen: gre za konkreten grunt, ki ga omejujejo planki, in<br />
ne za kompleksen sistem abstraktnih pravnih razmerij. Vzpostavi se narodnjaški<br />
pojem države, ki je podlaga nove koalicije z liberalnimi plenilci. Narodnjaki si<br />
pridobijo državotvorne resorje, liberalci pa ekonomske, vzpostavi se narodnjaški<br />
liberalizem, sistem poznih devetdesetih. Slovenska dvostrankarska koalicija je tako<br />
analogna hrvaški dvofrakcijski HDZ. Na simbolni ravni ne gre več za analogije,<br />
kvečjemu za razlike v temperamentu: medtem ko je na eni strani v ospredju<br />
južnoameriški remake, pa na naši zremo v evropsko estetizacijo politike. Totalitarnost<br />
umetniške forme, pompoznost, spektakularnost in razsipništvo projektov pa zdaj<br />
nimajo več tiste subverzivne funkcije, da državi kažejo njeno lastno zatajeno<br />
totalitarno podobo. Umetniški spektakel ne provocira (razen najbolj zagovednih<br />
provincialcev in poklicnih klerikalcev), temveč evocira. Junaki osemdesetih, ki sedijo<br />
v prvih vrstah Cankarjevega doma, se spominjajo tesanja Titove štafetne palice pred<br />
Maximarketom ali pa tuhtajo o tem, kateri koncert Laibachov je bil najbolj kul. (PS:<br />
Mislim, da tisti v Festivalni.) Priča smo zanimivi dialektiki: ko je bila ta umetniška<br />
forma odrinjena, je bila subjekt (v klasičnem pomenu besede) kulturnega prostora,<br />
medtem ko je zdaj na odru državnih proslav le zato, da spominja gledalce na minule<br />
zasluge. Umetnost se hitro zave svoje ujetosti v politični spektakel in mu zoperstavi<br />
lastnega. A tudi Peter Mlakar in Laibachi skupaj ne morejo prepoditi več kot le<br />
peščice rahločutnežev. Ostali so bili prekaljeni prav v takšnih bojih, ki so jih<br />
zoperstavljali Beogradu, Jugi, JLA itd. Malcolmu McLarenu ni mogoče podtakniti nove<br />
5