Hrvatski filmski ljetopis, broj 26 (2001) - Hrvatski filmski savez
Hrvatski filmski ljetopis, broj 26 (2001) - Hrvatski filmski savez
Hrvatski filmski ljetopis, broj 26 (2001) - Hrvatski filmski savez
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Hrvat. film. ljeto, Zagreb / god 7 (<strong>2001</strong>), br. <strong>26</strong>, str. 93 do 97 [e{i}, R.: Rotterdamski festival<br />
Film je poeti~na nadrealisti~na pri~a, nastala iz snovi|enja<br />
kako sam autor isti~e, no kontekst u kojem se situacija izme-<br />
|u dvaju prijatelja i jedne `ene odvija, reflektira sada{nju situaciju<br />
u zemlji u kojoj nacionalisti~ki, fundamentalisti~ki<br />
duh sve vi{e izbija u prvi plan. Pored sporog, karakteristi~nog<br />
indijskog filmskog tempa, te dugih liri~nih kadrova,<br />
ono {to osobito impresionira je neobi~no svjetlo. Autor je<br />
sam, predstavljaju}i svoj film u Rotterdamu, objasnio da su<br />
poneke dijelove filma snimali isklju~ivo tijekom odre|enog<br />
popodnevnog svjetla i to samo po deset minuta tijekom<br />
dana. Cijela bi ekipa marljivo uvje`bavala scenu i imala sve<br />
potpuno spremno u vrijeme kada bi do{lo tih deset minuta<br />
prije samog zalaska sunca. Tada bi u`urbano po~elo snimanje.<br />
I tako do narednog dana i narednog ~ekanja. Kvaliteta<br />
svjetla je zaista neobi~na, no ipak moram istaknuti da se takav<br />
na~in rada mo`e provesti samo u Indiji i zemljama poput<br />
nje (i nekada kod nas) gdje si priznati autori mogu dopustiti<br />
sve i sva{ta, pa i to da snimanje traje ~ak 40 dana iako<br />
nije rije~ o spektakl filmu. U Nizozemskoj, recimo, ni jedan<br />
autor, ma kako ugledan bio, ne}e dobiti takvu slobodu da<br />
snima samo po deset minuta dnevno te da mu snimanje cijelog<br />
filma u kojem su samo tri glavna glumca i ne{to statista<br />
traje skoro mjesec i pol. Film poput Uttare (Uttara je ime<br />
djevojke) odista zahtijeva kratko predavanje prije same projekcije<br />
jer europski gledatelji, nenaviknuti na ritam u indijskom<br />
filmu, na specifi~nu orijentalnu poetiku i stilizaciju,<br />
ostaju zbunjeni nakon projekcije ili {to je jo{ gore, ostaju ne<br />
dirnuti djelom jer se, u stalnom i{~ekivanju ne~eg poznatog,<br />
nisu uspjeli opustiti i »predati« mogu}em umjetni~kom do-<br />
`ivljaju.<br />
Jo{ jedan film iz ovog programa odista impresionira suptilno{}u<br />
autora osobito njegovim umije}em progovaranja o<br />
ratu i apsurdnosti pojedinih `ivotnih situacija. To je turski<br />
film kurdskog redatelja Kazima Oza Fotografija. Nakon<br />
kratkog filma Zemlja koji je u Turskoj bio zabranjen, Kazim,<br />
<strong>26</strong>-to godi{nji mladi} koji je film studirao na Marmara Sveu~ili{tu<br />
u Istanbulu, dobiva pomo} od Hubert Bals fonda iz<br />
Rotterdama i zapo~inje snimanje svog igranog debuta. U ekipi<br />
nitko nije bio pla}en, a svi tro{kovi su podmireni ili iz<br />
stranih fondacija ili donacijama Kurda u Turskoj, a koji poma`u<br />
Kulturni centar Mezopotamija. Ovaj centar okuplja isklju~ivo<br />
umjetnike kurdskog podrijetla i to kako na podru~ju<br />
filma, tako i glazbe, plesa, teatra, likovnih umjetnosti. Autori<br />
pojedinih projekata obilaze svoje sunarodnjake {irom<br />
Turske i primaju na dar donacije bukvalno od jedne kune na<br />
vi{e, u ovisnosti koliko tko mo`e izdvojiti. Svatko sudjeluje<br />
u doniranju, od ~ista~a ulica do sveu~ili{nih profesora.<br />
Kurdska kultura i tradicija na{la je na~in opstanka, sve dok<br />
djela slu`beno ne zabrane turske vlasti, ali opet i tada, kako<br />
ka`e sam redatelj, prikazuju se ilegalno, neslu`beno. On isti-<br />
~e da se s oficijelnom cenzurom ~ovjek mo`e boriti, problem<br />
nastaje kada postanemo podlo`ni autocenzuri, tada je, smatra<br />
ovaj mladi redatelj, svaka bitka za boljitak izgubljena.<br />
Fotografija je film iznimno jednostavne pri~e; dvojica mladi-<br />
}a ulaze u autobus i sjedaju jedan do drugog, putuju dvadeset<br />
sati zajedno, razgovaraju, sprijatelje se. Mogli bi biti najbolji<br />
`ivotni sudruzi da ih okolnosti ne razdvajaju, dapa~e,<br />
stvaraju od njih neprijatelje. Kako se mladi}i na kraju filma<br />
96<br />
<strong>Hrvatski</strong> <strong>filmski</strong> <strong>ljetopis</strong> <strong>26</strong>/<strong>2001</strong>.<br />
ponovo nalaze otkrivamo samo preko detalja — fotografije<br />
koja je bila napravljena usput. Ono {to impresionira i ~ini<br />
ovaj film pravim remek-djelom je iznimno sofisticirano predo~en<br />
politi~ki kontekst, krajnje jednostavna pri~a, poeti~an<br />
govor fotografije te krajnje izravan anti-ratni podtekst koji<br />
sna`no podvla~i apsurdnost ratovanja.<br />
Raritet ovog filma je i govorni jezik. Naime, kurdski se<br />
uglavnom nije ~uo na velikim ekranima u svijetu, ili barem<br />
ne tako ~esto (u filmu se govori i turski i kurdski).<br />
Nizozemske perspektive<br />
Jedan od programa koji su osobito bitni organizatorima festivala<br />
jest Nizozemske perspektive sastavljen od recentnih<br />
doma}ih ostvarenja koja biraju selektori festivala. Izme|u<br />
desetak izabranih cjelove~ernjih djela izdvojit }u dva, i to jedan<br />
dokumentarni i jedan igrano-dokumentarni film. Prvi je<br />
re`irao Saralija Vuk Jani} koji od 1994. `ivi u Amsterdamu.<br />
Danas je on jedan od vode}ih nizozemskih dokumentarista.<br />
Njegov film Posljednja jugoslavenska nogomentna reprezentacija<br />
govori vi{e o politici nego o nogometu, no zanimljiv<br />
je gledateljstvu obje interesne sfere.<br />
Prate}i sudbine junaka, Hrvata, Srba, Bosanaca koji su nekada<br />
bili bliski i kao partneri u nogometu i u `ivotu, film predo~ava<br />
raspad nekada{nje Jugoslavije. Film je nedavno izabran<br />
za predstavnika Nizozemske na takmi~enju Prix Italia.<br />
Drugi film nazvan More koje misli pobjednik je IDFA festivala,<br />
dobitnik nagrade Joris Ivens {to zna~i nagrade za dokumentarni<br />
film, no po svojoj dramaturgiji film je posve igrane<br />
strukture. Naime, autor za junaka uzima samoga sebe (interpretira<br />
ga glumac), odnosno scenaristu kojeg u filmu pratimo<br />
tijekom njegova rada. Koriste}i mogu}nosti videojezika<br />
te filmskog izri~aja, autor nam na vrlo nadrealisti~an na-<br />
~in predo~ava avanturu procesa stvaranja. Ono {to se mo`e<br />
uzeti kao dokumentarno u ovom filmu jest iskustveni proces<br />
junaka/autora, njegov cerebralni put u potrazi za biti stvaranja<br />
i shva}anja samoga sebe. Pri~a naime kombinira izvanjski-`ivotni<br />
proces pisanja scenarija te unutra{nji-do`ivljajni<br />
proces stvaranja. Doga|ji iz `ivota scenarista sjedinjuju se i<br />
ispreple}u s intelektualnim senzacijama tijekom samog unutra{njeg<br />
procesa preispitivanja i potrage za bitkom stvari.<br />
Redatelj Gert de Graaff, stvarao je ovo djelo punih trinaest<br />
godina, ne samo zato {to je za njegov, u pisanoj formi prili~no<br />
apstraktan scenarij, bilo te{ko dobiti potporu <strong>filmski</strong>h<br />
fondova nego i stoga {to je sam proces rada na filmu (kompjutorska<br />
obrada) zahtijevao mnogo truda, vremena, otkrivanja,<br />
znanja. Projekt je prvobitno ostvaren na videu a kasnije<br />
preba~en na 35 mm vrpcu. Na nedavnom festivalu u<br />
Berlinu, taj je film tako|er bio prikazan u slu`benoj selekciji.<br />
Ostali programi<br />
I kao posljednji u nizu segmenata Rotterdamskog festivala<br />
kojeg valja istaknuti jest Stvaralac u fokusu, program unutar<br />
kojeg su ove godine bila predstavljena tri autora; Roy Andersson,<br />
[ve|anin, Anne — Marie Mieville, podrijetlom [vicarka<br />
no kao suradnica Godarda radila je uglavnom u Francuskoj<br />
te indijski glumac, redatelj i scenarista Kamal Haasan.<br />
Zaustavit }emo se na kratko na ovom posljednjem stvarate-