Hrvatski filmski ljetopis, broj 26 (2001) - Hrvatski filmski savez
Hrvatski filmski ljetopis, broj 26 (2001) - Hrvatski filmski savez
Hrvatski filmski ljetopis, broj 26 (2001) - Hrvatski filmski savez
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Hrvat. film. ljeto, Zagreb / god 7 (<strong>2001</strong>), br. <strong>26</strong>, str. 55 do 69 Tadi}, Z.: Veliko pospremanje<br />
momak na svoj dernek u Ar`ano. Ali taj dernek je tek po~etkom<br />
jedanaestog mjeseca...<br />
Do{ao, dakle, i taj jedanaesti mjesec i eto ti moje ekipe ponovno<br />
u Njema~koj. U onom neposlanom pismu pi{em ja<br />
Matku kako je proteklo snimanje: »... u samom Münchenu<br />
— jedva da smo ispucali dvadesetak metara materijala — zamalo<br />
da nisam do`ivio slom `ivaca: na{ momak, momak<br />
koga smo snimali imao je sudar. Pomislio sam: gotovo! Da<br />
ironija bude ve}a, upravo u tom trenutku kamera je (snimali<br />
smo iz kombija) bila uklju~ena tako da sve to imamo sasvim<br />
lijepo registrirano na vrpci. Na svu sre}u, nije bilo ni-<br />
{ta ozbiljnije tako da smo ubrzo ipak nastavili put. Kadar,<br />
me|utim, samog sudara (odnosno, sad se ve} mo`e re}i: sudar~i}a)<br />
nismo mogli upotrijebiti, suvi{e bi obvezivao, suvi-<br />
{e bi odvla~io pa`nju od osnovnog predmeta filma.<br />
Preska~em samo putovanje (ki{a, ne{to ~ak i snijega, sve skupa<br />
jako naporno no bez nekih izrazitijih pehova) i eto nas u<br />
Ar`anu. Preska~em i dolazak, pa izlazak ujutro ljudi iz crkve,<br />
eto nas poslije podne na samom derneku. Ali gdje to? Na kakvom<br />
derneku? Bilo je tako prokleto hladno i puhala je tako<br />
neugodna bura da pola ~ovjeka nisi mogao sresti u cijelom<br />
Ar`anu! Mo`e{ misliti kako sam se osje}ao! Mislio sam —<br />
od filma ni{ta! No dogodilo se tad ne{to sjajno, ne{to {to u<br />
ovom poslu valja znati, ja sam mo`da to i znao ali u onom<br />
o~aju i strahu za film naprosto sam to zaboravio. Kamera,<br />
film sâm, pojavio se i postao nekakav ~udan katalizator odr-<br />
`avanja derneka. I dernek, u jednoj svojoj nevjerojatno siroma{noj<br />
varijanti ipak se dogodio. Zaista se nije radilo o<br />
tome da bi sad mi ne{to posebno ili mole}ivo agresivno nagovarali<br />
ljude da nam izvode ovo ili ono, ne, uvjeravam te,<br />
kamera je bila samo katalizator. Tek kasnije shvatio sam da<br />
siroma{tvo i bijeda tog derneka vrijede puno vi{e od rasko{i<br />
i gu`ve. Taj siroma{ni dernek svojom {krto{}u i apsurdno{}u<br />
tek nagla{ava problem o kojem govorimo! Upravo to siroma{tvo<br />
derneka, ta njegova bijeda, taj apsurd — toliki put a<br />
za{to? — ~ini film (ako je jasno dobar) pravim filmom.«<br />
Opravdavam se dalje u neposlanom pismu Matku {to mu se<br />
dugo ne javih, {to i ovo pismo pi{em na refule pa }e ispasti:<br />
zaboravih te jer ne trebam vi{e tvoju pomo}. A nije tako: »...<br />
htio sam pri~ekati neko vrijeme kako bih ti {togod izvjesno<br />
o Derneku mogao napisati. No zna{ ve} kako to ide: najprije<br />
se neko vrijeme ~eka da se materijal razvije, pa onda kad<br />
~ovjek u|e u monta`u po`eli biti najprije siguran da }e iz<br />
svega toga ne{to pristojno ispasti, a zatim kad posao nekako<br />
<strong>Hrvatski</strong> <strong>filmski</strong> <strong>ljetopis</strong> <strong>26</strong>/<strong>2001</strong>.<br />
i krene nastupaju razdoblja kriza i ozbiljnih sumnji i odagnava{<br />
od sebe misli o pisanju jer {to da ti javim — da sam napravio<br />
najstupidniji film u povijesti kinematografije, nema<br />
smisla! A vrijeme ide... i eto nas ve} pred Bo`i}em i na kraju<br />
jo{ jedne godine. I posao je negdje pri kraju. Zavr{ili smo<br />
i monta`u i mix i film je sad na prebacivanju na {iroku vrpcu.<br />
Ja normalno jo{ uvijek ne mogu biti do kraja siguran u<br />
ono {to smo napravili, no ima indikacija da film nije katastrofa.<br />
I kad se danas sjetim svih onih ljeto{njih nervoznih<br />
lutanja Zagorom pa Njema~kom, neuspjelog prvog poku{aja<br />
da se snimi film, na{ih telefonskih razgovora i susreta u<br />
Münchenu, snimanja... — koliko li samo u jednom malom<br />
filmu od dvanaest minuta i muke i truda, `ivota i uspomena,<br />
nervoze, svega. I bio bi grijeh od Boga da film ispadne na<br />
kraju slab. Ta na taj mali film ja sam, rade}i vi{e ili manje intenzivno<br />
no ipak stalno, izgubio vi{e od {est mjeseci! Zamisli:<br />
dvanaest minuta finog {nita a vi{e od {est mjeseci posla!<br />
Mo`da ne, istina, posla koji bi bio mjerljiv nekim strogo administrativnim<br />
radnim vremenom, no zar nije i gore od radnog<br />
vremena naprosto no{enje filma u sebi, ta prokleta neizvjesnost<br />
koja traje prakti~no sve do prve javne projekcije.<br />
A ta jo{ nije bila! Filmski posao zaista nije za normalne<br />
ljude!«<br />
Gotovo je, gotovo...<br />
Da, da, <strong>filmski</strong> posao zaista nije za normalne ljude. I zamislite<br />
sad ovo: ako se re~enica: <strong>filmski</strong> posao zaista nije za<br />
normalne ljude — ~ini prikladnom za zavr{etak ovog teksta,<br />
ako se, {tovi{e, ~ini uvjerljivom nakon ovih mojih prisje}anja<br />
i lamentacija, nakon toliko napora u hrvanju sa zaboravom,<br />
pitam se ne{to, pitam: {to bi bilo da ja ne zaboravljam?<br />
[to bi bilo nakon ispovijedi ~ovjeka koji se svega sje}a, pamti,<br />
ne zaboravlja, koji ni{ta ne uni{ti i ne uni{tava? Zamislite<br />
uspomene ~ovjeka koji nije poderao nijedno pismo, fotografiju,<br />
ideju, scenarij... koji pamti svaki sastanak, komisiju, `iri,<br />
natje~aj, nagradu, kritiku... Pa to bi bilo stra{no! Kakav li bi<br />
se u tom slu~aju monstruozni zavr{etak i zaklju~ak ponudio?<br />
[to li bi se onda nametalo kao uvjerljiv i logi~an kraj?<br />
Ni pomisliti ne smijem na tu mogu}nost. Varirao sam motiv<br />
zaborava u ovom tekstu na mnoge na~ine. A vidite, toga se<br />
nisam ni sjetio kad se ono na po~etku stadoh opravdavati:<br />
zaborav kao izlika, kao opravdanje, kao tra`enje oprosta...<br />
Uostalom, zaboravite...<br />
Svibnja, <strong>2001</strong>.<br />
69