Hrvatski filmski ljetopis, broj 26 (2001) - Hrvatski filmski savez
Hrvatski filmski ljetopis, broj 26 (2001) - Hrvatski filmski savez
Hrvatski filmski ljetopis, broj 26 (2001) - Hrvatski filmski savez
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Hrvat. film. ljeto, Zagreb / god 7 (<strong>2001</strong>), br. <strong>26</strong>, str. 55 do 69 Tadi}, Z.: Veliko pospremanje<br />
dom... ali ipak... Kad danas vidim onaj monstr-kompleks u<br />
kojem se nikad, ba{ nikad nisam osje}ao ugodno, ne ide mi<br />
u glavu da se tako divno montiralo u De`manovoj. Naviru<br />
uspomene, lica: @ivka, Jasna, pa druga Jasna, Maja, gospo-<br />
|a Mia, Libu{a, Nena, pa dvije-tri Vesne, pokojni Tido... sve<br />
sjajni i monta`eri i ljudi... Radilo se mnogo, prakti~no bez<br />
radnog vremena, dok ne bi popadali od umora i izgorili od<br />
zanosa... U nepune tri godine napravio sam dvadesetak polusatnih<br />
televizijskih dokumentaraca, jedan jednosatni, pa<br />
jo{ i nekoliko kratkih filmova, snimio na kraju s Brankom i<br />
onaj dokumentarac o {trajku 71. i nisam umro od umora na<br />
poslu... I da se razumijemo: ni{ta se nije radilo »lijevom rukom«,<br />
u to sam doba izbacio i jednu maksimu koje se nastojim<br />
dr`ati i danas: naime, nakon propitivanja raznih monta`nih<br />
mogu}nosti jedne scene, ve} o~ajna monta`erka, zakamuflirala<br />
je jednu malu gre{kicu maksimalno vje{to pa sva<br />
zdvojna prosvjeduje: ma tko to vidi?! a ja odgovaram: ja vidim<br />
i dragi Bog vidi. Sasvim solidno dru{tvo.<br />
U Poletovu podrumu bila je soba snimatelja. U toj sam prostoriji,<br />
tek neznatno adaptiranoj, mnogo godina poslije,<br />
1982. godine snimio dvije scene Tre}eg klju~a, one sa slu`benikom<br />
Bo`om Ali}em i njegovim {efom Tomislavom Lipljinom...<br />
Iz te se sobe, a i iz redakcije i monta`a, odlazilo na<br />
dogovore u obli`nje kafi}e, kod Bence, u Trinaesticu, u Slasticu<br />
i drugdje... jer nakon Televizije, le{inarski osjetiv{i miris<br />
love, u{li su u De`manov prolaz ugostitelji... Bio sam solidan<br />
gost u svim tim lokalima. Tu sam upoznao i Sammyja,<br />
legendarnog momka koji je obilje`io cijelo jedno razdoblje<br />
televizije... I otkako je umro Sammy, televizija zaista nije vi{e<br />
ono {to je bila... Bio sam na snimanju izvan Zagreba, u Samoboru<br />
^ovjeka koji je volio sprovode i nisam mu bio na<br />
sprovodu. No neki momci s televizije, Dominik Zen i jo{<br />
neki, potpisali su i mene na vijenac Sammyju i na tome sam<br />
im beskrajno zahvalan.<br />
Nikako ja iz De`manove. Nisam, istina, neko vrijeme, pet-<br />
{est godina mogao u zgradu televizije, jer jedno me jutro, kasne<br />
71. do~ekao, ina~e simpati~an momak, vratar na porti<br />
televizije: »Oprosti, stari, dobio sam nalog da Vladu Gotovca<br />
i tebe ne pu{tam u zgradu«. Dolazio sam ipak u De`manov<br />
prolaz zbog Sammyja. Anga`irao me Van~a Kljakovi}<br />
kao pomo}nika re`ije u filmu Ku`i{ stari moj, a ja sam mu<br />
predlo`io da jednu manju ulogu povjeri upravo Sammyju<br />
koji je i po~eo svoju filmsku karijeru kao {vercer karata pred<br />
kinom. I tako je jedan od mojih asistentskih zadataka bio i<br />
kontakt sa Sammyjem, a Sammy je uvijek stolovao u jednom<br />
od kafi}a De`manove. Napravio sam neoprostiv gaff kad<br />
sam jednom zgodom, u pripremi, doveo Sammyja na ~ita}u<br />
probu. Sammy nije ba{ naro~ito stajao s ~itanjem i kad je<br />
opleo sricati slova, jako je to konsterniralo neke glumice...<br />
Prepisao sam, me|utim, Sammyjeve replike na poseban papir<br />
i Sammy ih je tako temeljito nau~io da ih je zapamtio do<br />
kraja `ivota. Igrao je Sammy poslije i kod drugih redatelja, i<br />
kod mene je bio u Tre}em klju~u, Snu o ru`i i Osu|enima,<br />
no sve to nije bilo ni{ta naspram Ku`i{ stari moj! Godinama<br />
me poslije, ubacuju}i u razgovor svoje replike iz filma, molio<br />
da nagovorim Van~u da snimi nastavak... Na premijeri<br />
filma sjedio je kraj mene. Kad je krenula {pica i kad se pojavio<br />
njegov titl, pri{apnuo sam mu: »Vidi{, Sammy, pi{e Sami<br />
<strong>Hrvatski</strong> <strong>filmski</strong> <strong>ljetopis</strong> <strong>26</strong>/<strong>2001</strong>.<br />
[erifovi}«. Nakon kra}eg razmi{ljanja, Sammy je zadivljeno<br />
uskliknuo: »Pa to sam ja!«<br />
Desetak godina poslije Sammy se vratio iz jednog od svojih<br />
kratkotrajnih zatvora. Tamo, dakako, nije pio i izgubio je<br />
onu podbuhlost od svakodnevnih malih konjaka i ja ga, uz<br />
mali konjak, uzeo nagovarati: »Daj, Sammy, prestani cugat,<br />
primi se sad nekog ozbiljnog posla, vi{ kak’ dobro izgleda{.«<br />
»A kaj da ti ja delam«, odgovorio je rezignirano »kad sam se<br />
tol’ko vezal za ovu ku}u tu prek...« Treba li uop}e spominjati<br />
da smo bili u De`manovom prolazu, a ’ku}a prek’ bila je<br />
televizija.<br />
Televizije vi{e nema u De`manovoj. Nema ni brircuza, onog<br />
Bencinog, odakle je televizija bila ’ku}a tu prek’, tu je sad —<br />
o tempora, o mores — prodavaonica ~arapa. No pri~u o De-<br />
`manovu prolazu ipak nije mogu}e zaklju~iti. Svratim povremeno<br />
do Slastice gdje jo{ uvijek svake ve~eri osim subote,<br />
nedjelje, dr`avnih praznika i njegova godi{njeg odmora,<br />
suvereno i s autoritetom zapovijeda Jo`a Steiner, suptilni<br />
znalac filma, sad ve} sa {tapom i sve manjim repertoarom<br />
po{tapalica, jer... »u ~emu je poenta?«... »Sve je manje i manje<br />
filmofila, to je poanta...« Popijemo: on dvije-tri vecchije,<br />
ja ponekad i {togod drugo, prisje}amo se, i ne pri~aju}i, starih<br />
vremena: Toma Gotovca i Ante Peterli}a, Nenada Pate i<br />
njegove filmske redakcije, urotâ koje smo pravili spremaju}i<br />
Ritam zlo~ina, pa Tre}i klju~, u ~iji po~etak snimanja Jo`ica<br />
nikako nije vjerovao, de{peratno i uporno, pa sam obe}ao<br />
da }u mu onoga dana kad padne prva klapa poslati sa seta<br />
brzojav koji }e sadr`avati samo jednu rije~: imenicu `enskog<br />
roda, u vokativu, a ima nekakve veze sa spolno{}u. I poslao<br />
sam mu taj brzojav, samo {to je tekst ipak bio neznatno izmijenjen<br />
i pro{iren. Glasio je: em se razmemo!<br />
Van, van iz De`manova prolaza!<br />
^esto sam se sretao s filmovima koji su bili puni flashbackova,<br />
pa flashbackova u flashbackovima, pa bi pre~esto nastala<br />
takva zbrka u vremenu da se ni{ta ne bi shva}alo i sve bi<br />
to onda bilo progla{avano modernom re`ijom. Znao sam<br />
tada postaviti tek jedan sasvim jednostavan upit: za{to ta toliko<br />
moderna pri~a nije ispri~ana »normalno«, po{tuju}i<br />
kronologiju i kontinuitet, za{to dakle nije ispri~ana kronolo{ki<br />
korektno? E onda bi ta papazjanija naprosto bila slab<br />
film, ne bi to vi{e bila moderna re`ija!<br />
Slutite li zamku? Razumijemo li se zaista? Ja bih naprosto, a<br />
bez vrdanja i izmotavanja, iza{ao iz De`manova prolaza, a<br />
ne mogu!<br />
Digresija na digresiju, pa da spasite privid kontinuiteta jo{<br />
jedna digresija, a ova rodi digresiju paralelu i... ode misao. A<br />
htjedoh pri~ati kako mi je te{ko pisati ove retke jer puno<br />
toga zaboravih. I sada nikako zapravo da po~nem, jer vrtim<br />
se tu po De`manovu prolazu od kina Jadran do Tu{kanac<br />
kina, kina Sloboda kako se zvalo tamo do demokratskih<br />
promjena, a odmah nakon Slastice i prije streljane i Lokomotivinog<br />
ko{arka{kog igrali{ta, mjesta gdje se ljeti i plesalo,<br />
a odatle pa do pedesetih tako malo treba... Zaglibih sasvim...<br />
Duo Hani, Gabi Novak... Izme|u ta dva kina, u ciglih<br />
dvjestotinjak metara smjesti{e se eto mnoge i mnoge<br />
sudbine, sje}anja, razdoblja... U kinu Sloboda imao sam<br />
57