putopisi jedna u Siem Peapu.Pitam Butila vezano za mnogepožare koje sam vidio da gore u stepi, a koje nitko negasi. Kaže da je trenutno u Kambodži popularna deforestacijas ciljem čim veće sadnje plantaže kaučukovca.Jedno vrijeme su slali vatrogasce u zaštićena šumskapodručja da dežuraju – ali to nije imalo previše učinkajer su na jednom mjestu vatrogasci čuvali, a na drugomljudi su ljudi palili.Žalosno je to što se paljenjem šuma uništavaju cijeleeko zajednice i staništa ptica zbog sve veće potražnjena svjetskom tržištu za gumom. Uistinu, u zabačenimpokrajinama vidjeli smo desetke požara i kilometrespaljene zemlje koja čeka da drveće istrune i da se napravenasadi kaučukovca.Ovdje se ljudi još uvijek boreza opstanak i nije im jasna vrijednost očuvanja eko sustava.Vidim da u kamionima postoje i nosači za izolacijskeaparate, koji su, naravno, prazni. Pitam Butila imajuli ih uopće. Kaže da imaju stare američke i odvodime u prostoriju s kompresorom i 15-ak boca za zrakkoje izgledaju jadno i zapušteno. Butil samo odmahujei kroz smijeh kaže da ih nikad ne koriste. Na zidu garažejoš mi pokazuje shemu hidranata u gradu kao ibroj 118 na koji se vatrogasci uzbunjuju (ali samo u PhnomPenhu). Stanica mu krči, ne razumijem ništa štopričaju na kmerskom. Kaže da ga šef zove gore, ali dapričekam da će se on odmah vratiti. Vraća se za manjeod minute i odmah ulazi u garažu sa motorima. Vadijednog i kaže da krećemo jer je rekao šefu da sam javatrogasac iz Engleske i da mi se žuri - stoga će me odvestigdje želim. Vozimo se kroz zakrčene ulice PhnomPenha do središnjeg marketa, pa oko kraljeve palače.Butil mi pokazuje kuću premijera i još par gradskihzanimljivosti. Zaustavljamo se – pozivam ga na kavu.Prihvaća, ali samo na kratko jer kaže da su već 4 sata,šef mi radi do 4 i sad se mogu vratiti - kaže kroz smijeh.Na rastanku smo se srdačno izgrlili kao da se znamooduvijek, a moj kolega se pokazao kao izuzetno susretljivai simpatična osoba spremna pomoći.Dnevna sobaKompresorska stanicaKao uostalom i svi vatrogasci.Usisna košara koju vatrogasci rade samiUnutrašnjost vozilaPlan hidrantske mreže48 Vatrogasni svibanj vjesnik <strong>2011.</strong>Vatrogasni svibanj vjesnik <strong>2011.</strong>
potres u JapanuIZA KULISEJapan ne zaboravlja svoje junakeNjegovo tijelo još uvijek nije pronađeno, ali se Fujio Koshita slavi kao heroj ujapanskom gradu Otsuchiju: na dan tsunamija, taj se hrabri vatrogasac žrtvovaoda bi spasio mnoge živote.Pripremio: Ante MamićViše od tri tjedna nakontragedije, preživjeli se prisjećajutjeskobe koja ih jeobuzela kad su u ranim popodnevnimsatima 11. ožujkaiz lokalne vatrogasne vojarnečuli zvono na uzbunu.Neobičan alarm uključio jesamozatajni vojnik vatrepred mirovinom Koshita(57), jedan od 28 vatrogasacabrigade na dežurstvu.Na prvi zvuk podmorsketutnjave kao predznaka potresai mogućeg tsumija,umjesto da s ostalim ugroženimpukom pohita u brda,u trenutku kad je tlo podnjima počelo snažno podrhtavati,pače ljuljati se zbog„đavoljeg“ udara od 9 stupnjevapo Richteru, uputio sebez oklijevanja da uključiuređaj za uzbunu. Tik što seuvjerio da je struja isključena,a sirena ne radi, sjetiose uspomene, starog „kravljeg“zvonca pod strehomdoma, popeo se na krov ipočeo njime silovito udaratinekoliko minuta.- Zvuk zvonca je bio stvarnosnažan", prisjeća se KaitoYamasaki, 16-godišnji školarac."Ovaj je vatrogasacpokazao veliku hrabrost.Ponosan sam na njega."-Mislim da je odlučio spasitišto više ljudi", izjavio jenjegov sudrug Toru Suzuki(41), kojeg je Koshita tjeraoda se skloni. "Fujio je biočovjek od dužnosti, baš kaonekada naši stari, iznimnosavjestan. Često bi podcrtavaočasne vrline vatrogasaca“.Nesretni je Koshita i daljeuporno zvonio, sve do trenutkakad se veliki plimnival približio obali i velikombrzinom pomeo dijeloveluke, mjesnu rivu i sručio seprema središtu mjesta Otsuchi...Ostavši na zadatku do zadnjegtrenutka, časni je vatrogasacsvjesno prekršiopravila o kojima je podučavaomlađe. "Na našoj dužnostinaprosto ne smijemostradavati, već u izvanrednimstanjima težiti da preživimokako bismo spašavalidruge“, prisjeća se riječiKoshite njegov 32-godišnjikolega Akira Sasaki kojemu je ovaj izgovorio samonekoliko dana ranije.Koshita nije jedini vatrogasaciz Otsuchija koji sežrtvovao. Sedam drugihkolega, koji su pokušavaliorganizirati evakuaciju,osobito starijih i nemoćnihosoba, poginulo je ili su nestali.Neki drugi su pohrlilina ustavu za zaštitu od tsunamijašto s dvanest zasunaštiti mjesnu luku. No, valovisu bili toliko jaki da su jeu potpunosti preplavili.Premaposljednjim službenimpodacima, 540 od 15.000stanovnika Otsuchija umrloje dok je još 1.051 nestalos malo nade za pronalazaktijela.Unatoč traumi, Yuki Kawabata,najmlađi vatrogasacu dobi od samo 22 godine,ne ostavlja uniformu. "Ja ćunastaviti časnim putem onihšto su umrli. Izgubili smonaše domove, ali još uvijekimamo mnogo ljudi kojimatreba naša zaštita".(prema AP, 05/04/11)Prva vatrogasna služba u Japanu osnovana je 1629. za vrijeme Edo ere, a zvala se Hikeshi. Tijekom Meiji razdoblja,kada se zemlja otvorila Zapadu, ovo je viševjekovno rudimentarno tijelo pripojeno policijskoj upravi.Tijekom ovog razdoblja uvezene su prve pumpe koje su ubrzo kopirali domaći proizvođači, te se tako zametnulai prva moderna strategije borbe protiv protiv požara. Godine 1948, uspostavljen je sustav municipalnih vatrogasnihkorpusa, kakvog i danas poznajemo u Japanu, s ustrojenih 894 profesionalnih (155.000 aktivnih karijernihvatrogasaca, 21.000 vozila i 4.800 vojarni) i 3598 dobrovoljnih društava, u kojima 920.000 gasitelja volonteraraspolaže s ukupno 51.000 protupožarnih vozila.Zanimljivo je da su vatrogasci danas u Japanu jedine osobe kojima je zakonski dopušteno da imaju – tetovaže, izrazloga da, ako im se dogodi teže stradanje tijekom požara, budu prepoznati po ukrašenim znakovima na svomtijelu.svibanj <strong>2011.</strong>Vatrogasni vjesnik49