36zahraniČíbludný holanĎanv mnichovĚMnichov, Bayerische Staatsoper Zbyněk BrabecNovým nastudováním Wagnerovy opery Bludný Holanďanbyl v Mnichově dokončen cyklus tzv. bayreuthských operRicharda Wagnera, tedy oper, které sám skladatel určilk provozování na festivalu v Bayreuthu (tam se nehrají prvotinyVíly, Zákaz lásky a Rienzi). V Mnichově věnují Wagnerovuodkazu soustavnou péči, v této sezoně jsou všechnynastudované opery, s výjimkou Lohengrina, na repertoáru.Nová inscenace Bludného Holanďana byla svěřena režiséruPetru Konwitschnému, který již dříve v Mnichově z Wagnerovaodkazu nastudoval Parsifala a Tristana a Isoldu(o obou inscenacích jsme v Hudebních rozhledech referovali).Konwitschny patří k předním evropským operním režisérům.Nikdy se nespokojí s pouhým přetlumočením autorovadíla, vždy se snaží vše domyslet do nejmenších detailů,hledá paralely s naší současností, v charakteristice jednotlivýchpostav se snaží dobrat nejjemnějších psychologickýchdetailů.Bludného Holanďana zasadil do naší současnosti. Holanďana jeho námořníci přicházejí z dávné minulosti (souděpodle kostýmů snad ze 17. století). Konwitschny Holanďanav mnichovském divadelním časopise Takt označil jakomužskou paralelu k Makropulos. Rozdíl staletí je patrný i nalodních můstcích obou lodí, které v 1. dějství připlují k norskýmbřehům: Dalandova loď má moderní kovový, Holanďanovaprastarý dřevěný. 2. dějství je zasazeno do dnešní posilovny,motoriku kolovrátků, tak jasně v hudbě slyšitelnou,nahrazují rotopedy. Dívky jsou ve cvičebních úborech, Maryje jejich trenérka. I Erik přichází v bílém županu. S tímtosoučasným prostředím ostře kontrastuje Holanďan, kteréhosem přivádí Daland, okouzlený především jeho bohatstvím(po rotopedech zavěšuje perleťové korále). Sentu Holanďanůvmajetek příliš nezajímá, je fascinována jím samotným.Holanďan Sentě obléká svatební šaty – historický kostým ze17. století, ve kterém Senta, alespoň na chvíli, nachází zalíbení.Když Holanďan ve 3. dějství vyslechne rozhovor Sentys Erikem, pochopí, že ani ona není tou ženou, na kteroustaletí (!) čeká, a odjíždí. Senta zapálí sud se střelným prachema vše vyletí do povětří. Jak vysvětluje Konwitschnyv programu: „Ne osobní oběť může být závěrečnou pointou– celek musí být změněn.“Premiérové představení zpívali přední evropští pěvci, snadpro jednotlivé role ideální. Titulní postavu ztvárnil finskýbarytonista Juha Uusitalo, pěvec tmavě zbarveného barytonu,v projevu pěveckém i hereckém naprosto suverénní.Nicméně v této souvislosti jsem nemohl nevzpomenout navynikající kreace, které v této roli kdysi podával náš znamenitýAntonín Švorc (s daleko mohutnějším hlasovým fondem).Obtížný part Senty vytvořila německá sopranistkaAnja Kampe, která Sentu před Mnichovem ztvárnila jižv Bruselu. Tato vycházející operní hvězda, o které ještě jistěuslyšíme, okouzlila publikum při svém mnichovském debutukrásnou barvou svého sytého sopránu, pevnými výškamii koncentrovaným hereckým projevem. Americký tenoristaStephen Gould je stále častěji žádaným wagnerovským pěvcemna světových operních scénách. S partií Erika nemělsebemenší problémy. Výborný byl rovněž výkon renomovanéhofinského basisty Matti Salminena v roli Sentina otceDalanda, který roli převzal po zraněném Kurtu Mollovi.Mary zpívala Heike Grötzinger, Kormidelníka Kevin Conners.Vynikající byl výkon sboru (sbormistr Andrés Máspero)a orchestru, který pod vedením maďarského dirigentaAnja Kampe (Senta) a Juha Uusitalo (Holanďan)Anja Kampe (Senta)Adama Fischera opět podal jeden ze svých nejlepších výkonůa potvrdil, že patří mezi špičkové světové orchestry.Premiéra Bludného Holanďana se konala v napjaté atmosféře,kdy některá představení (Zlato Rýna, Carmen) se prostávku technického personálu konala jen v koncertní podobě.Stávkující protestují proti prodloužení týdenní pracovnídoby z 38,5 na 42 hodin, což se samozřejmě promítá i v příjmupracujících a vede také k ohrožení pracovních míst.Mnichov, Bayerische Staatsoper – Richard Wagner: BludnýHolanďan. Dirigent Adam Fischer, režie Peter Konwitschny,scéna a kostýmy Johannes Leiacker. Premiéra 26.února 2006. •foto archivfoto archiv
oslava České hudbyv paŘíži a dijonu Jitka de PrévalHudební politika Českého centra v Paříži začíná přinášetplody i mimo Janáčkův sál, a tak zůstane v paměti francouzskéhodiváka začátek roku 2006 ve spojení s českouhudbou.Leden 2006Oslavy české hudby začaly v Paříži 11. ledna vzpomínkovýmkoncertem na počest dirigenta Karla Ančerla pod záštitouvelvyslance České republiky ve Francii Pavla Fischera,jakožto slavnostní zakončení Festivalu česká kultura 60. let.České centrum v Paříži našlo pro tuto prestižní akci partnerskouscénu – moderní koncertní sál pro 320 posluchačů„Auditorium Coeur de Ville“ na pařížském předměstí Vincennes.Večer byl zahájen kulatým stolem a ukázkami dirigentsképráce z dokumentárního snímku Karel Ančerl: Opožděnýportrét (ČT, 2004, Jaroslav Hovorka). Debatu vedl hudebnívědec Stéphane Friédérich. Příspěvky měla ředitelka SupraphonuJana Gondová, univerzitní profesor historik AntoineMares, hudební publicista a znalec české hudby Guy Erismann(který vyzdvihl především roli Karla Ančerla jako dirigentaČeské filharmonie na prvním Pražském jaru v roce1946), hudební kritik Marcel Marnat a novinář AntonínJ. Liehm, který zhodnotil situaci českého kulturního životav 60. letech a uzavřel Festival Česká kultura 60. let, kterýprobíhal v roce 2005 v Českém centru v Paříži. Marcel Marnatpoukázal na problematický vztah francouzského publikak zahraničním hudebníkům ve Francii 60. let. Vzpomínalna Ančerlův koncert v Paříži v 60. letech, na který přišlosotva 100 lidí. Koncert 11. ledna 2006 však francouzskýnezájem z 60. let o Ančerla zcela zahladil. Jana Gondováve svém příspěvku uvedla, že Ančerlovo jméno bylo po jehoemigraci do Kanady v roce 1969 ze záznamů vymazáno (ještě40 procent archivovaných záznamů Supraphonu je neidentifikovaných),a je tak možné, že další hodnotné záznamybudou teprve nalezeny. Uvedla dále, že český hudební životmá v současnosti další výrazné dirigentské talenty, např.Jakuba Hrůšu (který nastoupil jako hostující dirigent Filharmonickéhoorchestru Francouzského rozhlasu na podzim2005).Slavnostní večer pokračoval koncertem, na jehož začátkupředal předseda Akademie Charlese Crose pan Alain Fantapiézvláštní cenu Akademie ředitelce Supraphonu paníJaně Gondové za vydání Gold Edition Ančerl (42 CD).Zazněla díla Antonína Dvořáka (Smyčcový sextet, op.48),Erwina Schulhoffa (Smyčcový sextet), Kryštofa Mařatky(Tři koncertantní věty pro violoncello a smyčcový orchestr)a Maxe Brucha (Kol Nidrei) v podání komorního souboruCalliopée (housle: Saskia Lethiec a Maud Lovett, violy:Karine Lethiec-Mařatková, Odile Auboin) a jeho hostů– sólistů: violoncellistů Jiřího Bárty z České republiky aFrançois Salque z Francie.Jiří Bárta sklidil velký potlesk při interpretaci Mařatkovyskladby pro sólové violoncello a komorní smyčcový orchestr.Kryštof Mařatka provedení svých skladeb dirigoval osobně.Po neutuchajícím potlesku přidal dvacetičlenný orchestrMařatkovu úpravu jednoho z ohnivých čardášů MilenyDolinové.Na závěr slavnostního koncertu Alain Fontapié prohlásil:„Konečně mám pocit, že se nám Karel Ančerl vrátil a díkycílevědomé práci Supraphonu našel své zasloužené místo mezivelikány světové hudby“.zahraniČí 37Únor 2006Oslava české hudby pokračovala v únoru, v úterý 31. lednaveřejnou generálkou tříaktové opery Bohuslava Martinů zroku 1937 Julietta aneb Snář na nejprestižnější francouzskéscéně Opera Bastille http://www.operadeparis.fr/ podtaktovkou českého dirigenta Jiřího Bělohlávka. Nejznámějšíoperní dílo Bohuslava Martinů bylo v Paříži uvedeno vroce 2002 v rámci tehdejší České kulturní sezony. Nynějšíobnovené nastudování vychází opět z režie Brita RichardaJonese. Obnovená premiéra měla být původně v úterý,ale musela být odložena pro indispozici představitele hlavnímužské role, amerického pěvce Williama Burdena. BritJohn Graham-Hall, který ho nahradil, měl na nastudovánípouhý týden. V titulní roli vystoupila ruská pěvkyně JelenaSemenovová.Martinů napsal svoji surrealistickou operu v roce 1937 podlehry francouzského spisovatele Georgese Neveuxe z roku1930. Při nynějším nastudování byl poprvé použit původnífrancouzský text Martinů rekonstruovaný francouzskýmhudebním vědcem Harrym Halbreichem.Na setkání, které k obnovené premiéře Julietty uspořádalove středu 1. února pařížské České centrum, přišli protagonisté,obhájci a šiřitelé díla Bohuslava Martinů, aby předhojně naplněným Janáčkovým sálem operu dva dny předjejí premiérou zhodnotili. U kulatého stolu diskutovali JiříBělohlávek, Harry Halbreich, Aleš Březina, Guy Erismanna nadšené a zasvěcené hudební publikum složené ze studentů,ale také muzikologů, hudebních kritiků a milovníkůhudby. Přesto, že Halbreich vehementně protestoval protitomu, že v opeře byly při nastudování provedeny škrty, podleněj větší než v roce 2002, z diskuse vyznělo to, co francouzskýmuzikolog Guy Erismann shrnul do pozitivního závěru:„Nynější nastudování s využitím Halbreichovy rekonstrukceje krokem vpřed a nové uvedení díla je v každém případě prospěšné“.Publikum s velkým zájmem sledovalo každé slovoJiřího Bělohlávka, který po celou dobu trpělivě odpovídalna technické otázky a útoky Harryho Halbreicha, fascinovanéznalostmi a profesionální dokonalostí těchto jedinečnýchhostů Českého centra. Z diskuse vyplynulo, že na tomto projektu,stejně jako na mnoha dalších mezinárodních uvedeníchBohuslava Martinů, má zásadní zásluhu Aleš Březina,muzikolog a ředitel Institutu Bohuslava Martinů, který sedebaty zasvěceně účastnil. Setkání splnilo rozhodně svůj cíl,protože probudilo u publika opravdový zájem a snahu seznámitse s touto francouzskou operou Bohuslava Martinů as českou hudbou celkově.Julietta aneb Snář byla v Pařížské opeře uvedena celkemšestkrát. Po Rusalce v obnoveném provedení v roce 2005 (zařízení Jiřího Belohlávka) je Julietta druhou českou operou,jíž je České centrum partnerem. Ředitel opery pan GérardMortier se zúčastnil několika setkání s velvyslancem PavlemFischerem a ředitelem Českého centra Michaelem Pospíšilema jak se zdá, české opeře se bude dostávat pravidelně místov repertoáru pařížské operní scény. Pokud vše proběhnepodle očekávání, v roce 2008 bude mít v Paříži premiéru po80 letech Prodaná nevěsta, ale nepředbíhejme.I mimo Paříž je možné seznámit se s českou vážnou hudboua objevit její soudobou formu a výrazové prostředky. V Dijonu,hlavním městě Burgundska, proslulého svými vinicemi,světoznámou hořčicí a výjimečnými a dlouholetými českofrancouzskýmivztahy, byl v úterý 7. února uspořádán večervěnovaný české hudbě a tvorbě skladatele Jindřicha Feldauvedením světové premiéry jeho Koncertu pro violu a orchestr,jehož se zúčastnil i velvyslanec Pavel Fischer a vedení Českéhocentra v Paříži.