Europska kratka pri Europska kratka priča - Zarez
Europska kratka pri Europska kratka priča - Zarez
Europska kratka pri Europska kratka priča - Zarez
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
34 VI/131, 3. lipnja 2,,4.<br />
glazba<br />
Buđenje uspavane<br />
ljepotice<br />
Trpimir Matasović<br />
Upravo je zvuk ansambla<br />
ono prema čemu se<br />
moglo prepoznati da<br />
se Simfonijski puhački<br />
orkestar Hrvatske vojske<br />
ubrzanim tempom vraća u<br />
staru formu. Bes<strong>pri</strong>jekorna,<br />
nerijetko i virtuozna svirka<br />
svih glazbenika stapa se u<br />
kompaktnu, čas profinjenu,<br />
čas blistavu zvukovnu cjelinu<br />
Koncert Orkestra Hrvatske<br />
vojske, Koncertna dvorana<br />
Vatroslava Lisinskog, Zagreb,<br />
27. svibnja 2004.<br />
ijekom punih osam godina,<br />
od 1992. do 2000.<br />
godine, Simfonijski je<br />
puhaèki orkestar Hrvatske<br />
vojske nedvojbeno bio jedan<br />
od najznaèajnijih èimbenika u<br />
glazbenom životu Hrvatsku.<br />
Njegov tadašnji šef-dirigent<br />
Mladen Tarbuk oformio je<br />
ansambl sastavljen od glazbenika<br />
mahom najmlaðe generacije,<br />
koji je svojom visokom<br />
profesionalnošæu suvereno<br />
parirao èak i najznaèajnijim<br />
domaæim simfonijskim orkestrima,<br />
poput Zagrebaèke<br />
filharmonije ili Simfonijskog<br />
orkestra Hrvatske radiotelevizije.<br />
Zagrebaèki se tako<br />
vojni orkestar, uz neizbježne<br />
protokolarne zadatke, posvetio<br />
i bogatoj koncertnoj djelatnosti,<br />
u okviru koje su prvi<br />
put u nas zazvuèala brojna<br />
remek-djela svjetske komorne<br />
i orkestralne baštine za puhaèe,<br />
ali i zaboravljene skladbe<br />
hrvatskih autora. Povrh svega,<br />
gotovo da i nije bilo iole znaèajnijeg<br />
domaæeg skladatelja<br />
koji nije napisao barem po<br />
jedno novo djelo za ovaj orkestar,<br />
a neka od tako nastalih<br />
ostvarenja, <strong>pri</strong>mjerice, Stanka<br />
Horvata, Anðelka Klobuèara,<br />
Davorina Kempfa, Marka<br />
Ruždjaka, Mladena Tarbuka<br />
ili Krešimira Seletkoviæa, veæ<br />
danas bez imalo pretjerivanja<br />
možemo nazvati antologijskima.<br />
Nažalost, odlaskom<br />
Mladena Tarbuka iz<br />
Simfonijskog puhaèkog orkestra<br />
Hrvatske vojske 2000.<br />
došlo je i do naglog zamiranja<br />
djelatnosti ovog, dotad<br />
možda i najboljeg hrvatskog<br />
orkestra. Ciklusi orkestralnih<br />
koncerata u dvorani<br />
Lisinski, odnosno komornih<br />
u Hrvatskom glazbenom<br />
zavodu, ubrzo su se ugasili,<br />
a uloga ansambla svela se<br />
manje-više na hodnu glazbu,<br />
ogranièenu na funkcije državnog<br />
protokola i sporadiènih<br />
promenadnih koncerata.<br />
Ambiciozni come back<br />
Uspavana ljepotica poèela<br />
se, meðutim, buditi<br />
tijekom posljednjih nekoliko<br />
mjeseci, što je potvrdilo i<br />
nekoliko uspješnih koncerata<br />
pod ravnanjem Tomislava<br />
Faèinija, koji je od 1. travnja<br />
i službeno postao šefom-dirigentom<br />
ovog orkestra. Zasad<br />
najambiciozniji come back<br />
program <strong>pri</strong>premljen je, pak,<br />
pod ravnanjem u posljednje<br />
vrijeme osobito aktivnog Ive<br />
Lipanoviæa, koji je preuzeo<br />
vodstvo sveèanog koncerta<br />
održanog u dvorani Lisinski u<br />
povodu Dana Oružanih snaga<br />
Republike Hrvatske. Opsežni<br />
(dapaèe, možda i preopsežni)<br />
program podijeljen je<br />
u dvije cjeline, od kojih je<br />
prva bila posveæena hrvatskoj<br />
glazbi (Bersina Sunèana polja,<br />
Devèiæeva Istarska suita i<br />
Gotovèevo Simfonijsko kolo), a<br />
druga stranim djelima dvadesetog<br />
stoljeæa (Šostakovièeva<br />
Druga jazz suita, Stravinskijev<br />
Ebony Concerto i Bernsteinov<br />
Divertimento). I koliko god je<br />
rijeè o relativno reprezentativnom<br />
uzorku repertoara ovog<br />
orkestra, oèito je da se igralo<br />
na sigurnu kartu folklorizma<br />
prvog dijela, odnosno varijacija<br />
popularnog zvuka u drugom<br />
dijelu.<br />
Upravo je zvuk ansambla<br />
ono prema èemu se moglo<br />
prepoznati da se Simfonijski<br />
puhaèki orkestar Hrvatske<br />
vojske ubrzanim tempom<br />
vraæa u staru formu.<br />
Bes<strong>pri</strong>jekorna, nerijetko i<br />
virtuozna svirka svih glazbenika<br />
stapa se u kompaktnu,<br />
èas profinjenu, èas blistavu<br />
zvukovnu cjelinu.<br />
Pretjerani<br />
monumentalizam<br />
U svojim se interpretacijama<br />
Ivo Lipanoviæ možda i<br />
previše usredotoèio upravo na<br />
oblikovanju zvuka, koji je, u<br />
sluèaju ovog orkestra, ionako<br />
kvalitetna danost kojoj nije<br />
nužna dodatna nadogradnja. U<br />
želji za postizanjem vanjskog<br />
uèinka tako se koji put i pretjeralo<br />
u monumentalizmu.<br />
No, to je kod Lipanoviæa, kao<br />
<strong>pri</strong>marno opernog dirigenta,<br />
donekle razumljivo – jednokratni<br />
efekt njemu je, èini<br />
se, važniji od graðenja forme,<br />
što je i najveæa (a uglavnom<br />
i jedina) zamjerka njegovu<br />
vodstvu ovog koncerta. Ondje<br />
gdje može baratati opernim<br />
efektom (kao u Gotovèevu<br />
Simfonijskom kolu) ili manjim<br />
formama (Bernsteinov<br />
Divertimento) Lipanoviæ je<br />
najuvjerljiviji. S druge strane,<br />
kompleksna simfonijska forma<br />
Bersinih Sunèanih polja nešto<br />
je tvrði orah, kao i složeni<br />
ritamski obrasci Stravinskijeva<br />
Ebony Concerta.<br />
Ipak, i tamo gdje nije<br />
na posve sigurnom terenu,<br />
Lipanoviæ se mogao pouzdati<br />
u profesionalnost èlanova<br />
ansambla, posebice u spomenutoj<br />
Stravinskijevoj<br />
skladbi, u kojoj se osobito<br />
istaknuo solistièki istup<br />
Marija Fabijaniæa, dugogodišnjeg<br />
koncert-majstora<br />
Simfonijskog puhaèkog<br />
orkestra Hrvatske vojske,<br />
a danas prvog klarinetista<br />
Zagrebaèke filharmonije. U<br />
cjelini, rijeè je o koncertu<br />
koji mnogo obeæava, a svakako<br />
bi valjalo nastojati da<br />
se veæ od sljedeæe sezone u<br />
dvoranu Lisinski i Hrvatski<br />
glazbeni zavod vrate i koncertni<br />
ciklusi ovog orkestra.<br />
Tenori za budućnost<br />
Trpimir Matasović<br />
Saša Petrović svojom je<br />
izvedbom arije Nessun<br />
dorma dao <strong>pri</strong>mjer kako<br />
se ovaj operni hit može<br />
interpretirati decentno a ipak<br />
uvjerljivo, bez zapomaganja<br />
u Pavarottijevu stilu<br />
Koncert trogirskih tenora,<br />
Koncertna dvorana Vatroslava<br />
Lisinskog, Zagreb, 29. svibnja<br />
2004.<br />
ada se prošle godine<br />
doznalo da se u Trogiru<br />
organizira Meðunarodno<br />
natjecanje tenora, na prvi je<br />
pogled izgledalo da je rijeè<br />
tek o zgodnoj dosjetki lokalnog<br />
znaèenja, bez ikakvih<br />
dalekosežnijih posljedica. No,<br />
ishod je vjerojatno iznenadio<br />
i same organizatore, te ušutkao<br />
zacijelo brojne skeptike.<br />
Na natjecanje se <strong>pri</strong>javilo<br />
dvadesetak pjevaèa iz sedam<br />
zemalja, a prve su tri nagrade<br />
osvojili Saša Petroviæ iz Novog<br />
Sada, našoj publici veæ dobro<br />
znani Tvrtko Stipiæ, te maðarski<br />
tenor Róbert Morvai.<br />
Kako njihovi potencijali ne bi<br />
ostali nepoznati i zagrebaèkoj<br />
publici, prošle je subote u<br />
dvorani Lisinski organiziran<br />
koncert na kojem su ta<br />
trojica tenora nastupila uz<br />
Simfonijski orkestar Hrvatske<br />
radiotelevizije pod ravnanjem<br />
Ive Lipanoviæa.<br />
Ozbiljan <strong>pri</strong>stup<br />
programu<br />
Ovakav koncert krio je<br />
u sebi opasnost da se, kao<br />
i brojni slièni dogaðaji tipa<br />
Tri tenora, pretvori u površnu<br />
reviju hitova. Na površinskoj<br />
razini, koncert se može doživjeti<br />
i na taj naèin – arije i<br />
dueti izmjenjivali su se s uvertirama,<br />
a èetiri dodatka, meðu<br />
kojima i neizostavna napitnica<br />
iz Traviate s obligatnim pljeskanjem<br />
publike, svakako<br />
su <strong>pri</strong>donijeli takvu dojmu.<br />
No, s druge strane, izbor<br />
programa pokazao je ipak<br />
nešto ozbiljniji <strong>pri</strong>stup, pa<br />
se tako, uz nekoliko opernih<br />
hitova, našlo i brojeva kakve<br />
se na revijalnim koncertima<br />
inaèe teško može èuti, poput<br />
arija iz Èajkovskijeva Jevgenija<br />
Onjegina i Massenetova<br />
Werthera ili opsežnog dvopjeva<br />
iz Puccinijeve Madame<br />
Butterfly.<br />
Svaki od trojice tenora<br />
<strong>pri</strong>tom je u po dvije arije i<br />
jednom dvopjevu s nekom<br />
od <strong>pri</strong>dodanih sopranistica<br />
pokazao da je nagradu na<br />
trogirskom natjecanju itekako<br />
zaslužio. Róbert Morvai<br />
je pjevaè bes<strong>pri</strong>jekorne tehnike,<br />
lijepog tona, precizne<br />
intonacije i iznimne muzikalnosti,<br />
premda se njegovo bavljenje<br />
<strong>pri</strong>marno koncertnim<br />
fahom osjetilo u nedovoljno<br />
suverenom vladanju zakonitostima<br />
talijanskog opernog<br />
stila. Te su pak zakonitosti<br />
vrlo dobro poznate našem<br />
Tvrtku Stipiæu, na èijem je<br />
glasu preintenzivno bavljenje<br />
operom, nažalost, veæ ostavilo<br />
traga. Sve pak kvalitete<br />
te dvojice pjevaèa sjedinjuju<br />
se u Saši Petroviæu, pjevaèu<br />
pred kojim je zacijelo lijepa<br />
karijera, i koji je svojom izvedbom<br />
arije Nessun dorma dao<br />
<strong>pri</strong>mjer kako se ovaj operni<br />
hit može interpretirati decentno<br />
a ipak uvjerljivo, bez<br />
zapomaganja u Pavarottijevu<br />
stilu.<br />
Visoki standardi<br />
Svakako treba istaknuti<br />
i odlièan do<strong>pri</strong>nos naših triju<br />
sopranistica – Valentine<br />
Fijaèko, Adele Golac-Riloviæ<br />
i Antonije Boroše – koje su u<br />
dvopjevima s trojicom tenora<br />
još jednom potvrdile da operna<br />
umjetnost u nas ima buduænosti.<br />
Jedini slabiji segment<br />
bila je donekle svirka HRTova<br />
orkestra, s povremenim<br />
nedopustivo slabim istupima<br />
drvenih puhaèa. Ivo Lipanoviæ<br />
èitavom je projektu <strong>pri</strong>stupio<br />
na svoj veæ prepoznatljivo površan<br />
naèin, pa se tako niti iz<br />
iskljuèivo orkestralnih brojeva<br />
nije izvuklo onoliko koliko se<br />
moglo.<br />
No, najbitnije je da se<br />
pokazalo kako mladih kvalitetnih<br />
tenora u ovom dijelu svijeta<br />
ima. Uz Tvrtka Stipiæa,<br />
svakako bi i Sašu Petroviæa i<br />
Róberta Morvaia bilo dobro<br />
još koji put èuti na našim koncertnim<br />
i opernim pozornicama,<br />
a visoke standarde koje<br />
je postavilo prošlogodišnje,<br />
prvo Meðunarodno natjecanje<br />
tenora u Trogiru trebalo bi<br />
svakako slijediti i u sljedeæim<br />
izdanjima tog natjecanja.