Europska kratka pri Europska kratka priča - Zarez
Europska kratka pri Europska kratka priča - Zarez
Europska kratka pri Europska kratka priča - Zarez
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
VI/131, 3. lipnja 2,,4.<br />
23<br />
festival europske kratke <strong>pri</strong>če<br />
Štene<br />
Cristina Cerrada<br />
jeèakova obitelj stigla je s<br />
juga. Bili su novi u zgradi.<br />
Nisu poznavali nikoga od<br />
stanara koji su živjeli u drugim<br />
stanovima: Europljane,<br />
Meksikance, Azijate <strong>pri</strong>sutnost<br />
kojih je dopirala do njih u obliku<br />
odsjeèenoga galopirajuæeg<br />
zvuka rrrrr, monotonih litanija<br />
ili vesele tropske glazbe. Njihov<br />
stan bio je na zadnjem katu,<br />
pod šumom televizijskih antena.<br />
Pod prozorom se otvaralo<br />
smrdljivo dvorište, mraèno i<br />
prljavo, gdje je oblak krijesnica<br />
noæu lebdio oko lampe poput<br />
tuèenog bjelanjka. Za sunèanih<br />
dana žene su tamo vješale rublje.<br />
Od jednog do drugog zida<br />
odjednom bi se protegnuo red<br />
letava, mnoštvo užadi, porubnika<br />
i križaka; a kad je kišilo,<br />
jarboli sa starim pokrpanim jedrima<br />
bjelasali su se na vjetru;<br />
užeta su se ubrzano praznila<br />
dok su se kapljice raspršivale<br />
<strong>pri</strong> udaru o tlo formirajuæi lokve poput mora.<br />
Dolje, na uglu, zahrðali šaht halapljivo je i buèno<br />
gutao pljusak. Nekoliko prozora odmah se zatvorilo,<br />
a u dvorištu se više nije mogao èuti odjek<br />
neèijeg radija.<br />
Djeèak je sve to promatrao iza prozorskih stakala.<br />
Na podu, odmah pored ulaznih vrata, netko<br />
je ostavio kutiju. Štene se pokušavalo zakloniti od<br />
kiše pod lutkom bez glave i slomljenim krilima<br />
aviona. Odozgo je izgledalo kao da je napušteno.<br />
Djeèak obriše rukavom džempera prljavo zamagljeno<br />
staklo i <strong>pri</strong>makne nos što je mogao bliže.<br />
– Vidi, mama, u dvorištu je štene.<br />
Majka je sjedila na drugoj strani sobe ne obraæajuæi<br />
pažnju na njega. Otac je ponovo poèeo piti<br />
pa je gunðala. Majka je uvijek korila oca kada bi<br />
se napio, no to nije èinila na neki grub naèin veæ<br />
kao da se radi o djetetu. Govorila bi: “Ali, ljubavi,<br />
zar ne vidiš da ti škodi?, ili “Opet æeš ostati bez<br />
posla”, dok je on skrivao lice meðu malim drhtavim<br />
dlanovima, kao da nije mogao podnijeti njezin<br />
pogled.<br />
– Navuci zavjese – naredila je majka. – Zar ne<br />
vidiš da ti je tata bolestan?<br />
Djeèak je nevoljko navukao zavjese, a sjena poslijepodneva<br />
u trenutku je preplavila sobu. Majka<br />
ga strogo pogleda.<br />
– Otiði se igrati, jesi li èuo? – naredila je.<br />
Djeèak se <strong>pri</strong>bližio stolu na kojem se hladila veèera<br />
pogledavši oca izvaljenog na trosjedu. Imao je<br />
zatvorene oèi i vrlo blijedo lice, crna kovrèava kosa<br />
padala mu je preko lica i rasipala se po naslonjaèu<br />
kao da nije njegova. Izgledao je poput èovjeka na<br />
samrti.<br />
– U dvorištu je štene – rekao mu je. – Mogu li<br />
ga uzeti?<br />
Otac je na trenutak otvorio oèi prevuèene vodenim<br />
velom i pogledao ga mutnim pogledom.<br />
– Štene? – izgovorio je. – U kuæi mojeg oca bilo<br />
je jedno žuto štene; dobro ga se sjeæam.<br />
– Obeæao si da æeš mi donijeti psiæa – negodovao<br />
je djeèak – ali to nisi uèinio.<br />
– Naravno. Naravno da æu ti ga donijeti.<br />
Otac više ništa nije rekao. Okrenuo je glavu kao<br />
da ga ne sluša i ponovo zaspao na trosjedu.<br />
Djeèak je uvrijeðeno izjurio iz stana ne zatvorivši<br />
za sobom vrata, sišao je žurno niz stubište što<br />
je zaudaralo po vlazi i šuti. Crnac iz <strong>pri</strong>zemlja, koji<br />
je uvijek imao širom otvorena vrata, pozdravio ga<br />
je kad je djeèak prošao ispred njih. Bio je to crnac<br />
velik kao toranj, uglata, naborana lica puna ožiljaka.<br />
Mama je rekla da je nekad bio boksaè. Iznutra<br />
je dopirala svjetlost televizora ocrtavajuæi na njegovu<br />
licu zastrašujuæe grimase.<br />
– Kamo æeš, djeèaèe? – upitao je podižuæi svoju<br />
veliku crnu ruku prema njemu. – Vani je odvratno<br />
vrijeme.<br />
– U dvorištu je neko štene – oglasio se djeèak s<br />
traèkom straha u glasu.<br />
– Štene, kažeš? Znao sam nekog tipa kojeg su<br />
zvali Štenac. Znao je lajati baš kao štene, a i skakao<br />
je kao štene – smijao se glasno dok mu se lice<br />
nije zgrèilo kao zapaljeni karton. – Ha, što ti se<br />
èini? I što æeš s tim štenetom?<br />
– Pazit æu ga.<br />
Bijele oèi crnca netremice su ga promatrale.<br />
– Pazit æeš ga, kažeš – a zatim je dodao, pogledavši<br />
ponovo prema televizoru – I ono poslijepodne<br />
kada ga je Dedos Juárez nokautirao padala je<br />
kiša.<br />
Slabašna svjetlost s ekrana odrazila se na njegovu<br />
licu, blistavom i uštavljenom poput komada<br />
kože. Djeèak se bojao crnca jer je imao promukao<br />
glas i naborano lice, no sviðale su mu se njegove<br />
velike ruke; svaki puta kada bi prolazio <strong>pri</strong>zemljem<br />
crnac je uvijek bio tu.<br />
Nastavio je silaziti stubama, otvorio je vrata<br />
dvorišta. Kiša je jako padala. Kapljice su se raspršivale<br />
na tlu ispunjavajuæi kanaliæe izmeðu<br />
kamenih ploèa. Prešao je uza zid do drugog kraja<br />
trijema, doèepao se blaga ne zastavši ni da ga<br />
pogleda. Gore, žuta svijetlost iz njegova stana naglo<br />
je osvijetlila prozor. Bilo je hladno. Djeèak je<br />
pomislio kako æe mu u stanu biti toplo. No to mu<br />
nije bilo važno, sada je samo želio psiæa. Koraèao<br />
je brzo pod hladnim kapljicama vode koje su padale<br />
s visokog žlijeba na krovu. Ušao je.<br />
Kutija je bila gotovo veæa od djeèaka i udarala<br />
ga je po koljenima. Štene je sigurno bilo veliko.<br />
Kad je ponovo prošao <strong>pri</strong>zemljem crnac mu se nasmiješio<br />
iskrivivši usta i mahnuo svojom velikom<br />
rukom iz plavièastog polumraka. Djeèak nije odzdravio<br />
jer ga je kutija sprjeèavala. Uvijek se osjeæao<br />
èudno u nazoènosti crnog èovjeka. Bojao se<br />
njegova lica afrièkog èudovišta, stasa i promuklog<br />
glasa; ali ipak su mu se sviðale njegove velike crne<br />
ruke i to što je uvijek bio tu.<br />
Vrata djeèakova stana još su bila otvorena.<br />
Kada je ušao vidio je da otac više nije u dnevnom<br />
boravku. Mama je sjedila za stolom i gledala TV<br />
pletuæi.<br />
– Što je to? – upitala ga je.<br />
– Moj je – viknuo je djeèak. – Ja sam ga pronašao.<br />
– Šuti, probudit æeš oca.<br />
No djeèak je nije slušao. Sjeo je na pod i nabrzinu<br />
poèeo prazniti sadržaj kutije koju je voda<br />
gotovo rastopila. Nije <strong>pri</strong>mijetio da se išta mièe,<br />
niti je èuo kakav zvuk. Kada je sve bilo vani i dalje<br />
je nastavio tražiti meðu starim raskupusanim èasopisima,<br />
meðu komadima gume; no jedino što je<br />
pronašao bio je lutak bez glave i plastièni avion s<br />
reklamnom naljepnicom na sletnom zakrilcu. Nije<br />
bilo nikakva psiæa.<br />
– Kakvo je to smeæe? – žestoko ga je ukorila<br />
majka. – Vidi kakav si svinjac napravio.<br />
– Pusti me na miru! – viknuo je.<br />
– Ma nemoj! – majka je prestala plesti i <strong>pri</strong><strong>pri</strong>jetila<br />
mu prstom. – Vidjet æemo što æe ti na ovo<br />
reæi tata.<br />
Djeèak je prekrižio ruke na prsima promatrajuæi<br />
nekoliko trenutaka kutiju s praznim izrazom lica.<br />
– Pijan je – na kraju je rekao.<br />
Majka ga je iznenaðeno pogledala.<br />
– Ali... – zavrtjela je glavom u znak negodovanja<br />
i nastavila nervozno plesti i dalje ga promatrajuæi.<br />
– Odmah da si sve to pokupio.<br />
– Ostavi me na miru – viknuo je djeèak. – Hoæu<br />
štene – ustao je i šutnuo nogom hrpu pred sobom.<br />
– Vidio sam ga. Bilo je tu.<br />
No majka ga više nije slušala; na televiziji je<br />
upravo zapoèinjao jedan od onih filmova koje je<br />
obožavala. Svi su pjevali umjesto da govore. Vrtjeli<br />
su se jedni oko drugih, kao da se svi vole, kao da<br />
im ništa na svijetu nije bilo važno osim pjevanja i<br />
plesa.<br />
– On je kriv – rekao je djeèak, oèiju razrogaèenih<br />
od bijesa. – On ga je odnio.<br />
– Može li se znati o kome govoriš?<br />
– O crnom èovjeku.<br />
– Ne govori gluposti i molim te budi tiho – naredila<br />
je majka. – Otac ti je bolestan.<br />
– On ga je uzeo. On. Mrzim tog prokletog crnca.<br />
Majka je zavrtjela glavom nastavljajuæi plesti.<br />
Djeèak je ostavio sve na podu i šaka stisnutih u<br />
džepovima otišao gledati kroz prozor. Noæ se, iza<br />
zavjesa, bila spustila polako, a na dvorištu je slabo<br />
svjetlo jedne žarulje žmigalo u daljini, nalik na<br />
svjetionik u mraku morskog prostranstva.<br />
Sa španjolskoga prevela Gordana Matić