You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
412 Liečnički Viestnik <strong>1898.</strong> l:lr. 12.<br />
Br. 12. Liečnički Viestnik <strong>1898.</strong> 413<br />
na tamnicu. 'l'uj se je vladao tako napadno, da je poslan u ludnicu. Svj edočba<br />
liečnička, kojom je bolestnik popraćen, glasi la je, da je nj egovo vladanje sumnj<br />
ivo kao simulacija. U l u dnici upoznasmo u nj em odmah prava pt;avcata, gotova<br />
paral yti ka. Kod njega dotluse nije bilo<br />
ni jednoga klasičnoga syrnptoma<br />
paralyze, ali on je ipak za nekoliko mjeseei u toj IJolesti umro. Ja Ram nvjeren,<br />
da je taj čovjek u času, kad je krivotvorio mj enice, već hio paraly tičan. Za što <br />
Mimoilazeći ine suvremene pojave, koje nam pripovir,dase nj .)gova rodbina,<br />
drim ja vee sam njegov poRtupak paralytii:nom ataxijom. On je imao sam o<br />
jedan eilj pred okom, da uzpostavi bankin integritt-'t. U tn svrhn je n l oio sve<br />
svoje Rile, pnmaprezao se l1uševno i obolio. U tom je zamislio smionu osnovn,<br />
da banku pokrije kri votvorenimi mjenieamL koje će dakako<br />
nakon Rtanovitoga<br />
roka gotovim novcem odknpiti. (\n je smetnuo S uma lllOrctl n i IIH>Illt)llt, da .i•:<br />
to prevara, smptnuo je ::; urna .woj vlastiti i rodbi ne sn>j e imt. talc, koji .ina, ona je uzdignuta, maničnom vatrom<br />
podpirena, bolestniei rado se podavaju fantastičnom zanosn, odušerljenju, gradjenj n<br />
visokih osnova, kojimi kadkada upravo inponiraju. Često čuti eemo na našn osbiljnu<br />
opomenu, neka se bolestnik kani duševnog i tj elesnog naprezanja. odgovor, da to<br />
njemu tako lahko od ruke ide, da mn to ue može škoditi, a sumnju glede prietPle<br />
pogibelji odbija okolina bolestnikova primjetbom, kako da se nasllH:.uje o<br />
mozgovnom umekšanju, gdje satno "nermzni" čovjek oda:ie toli visoku inteligenciju.<br />
Ako se t3:j ma.nični sjaj spaja s pS.)'chičJIOill ataxij om, ito se ohičmo s hi va,<br />
onda hiva duševno ponrn reenj. j oš jasnije, kao kod našega bolestnika, koji je ll<br />
svoj oj revn oj , napornoj dj elatnosti ll<br />
'qms :w oje banke išao kri votvorit i mjenicP.<br />
Bivši ll grada(koj ludnici, našao sa,m ll tamošnjf:'m penzionatu vrlo i ntP<br />
Iigentrra i otmena i'ovjeka, kod kojega dllgo vrieme diagnoza bolnsti nije bila<br />
izvjestna. Dva starija, izkmmija liei'milm nisu ni njmanje dvojila o paralyti!noj<br />
n mobol est i, dočinl smo nas (:.etiri mlatljih bili o ptilllistien iji . .la sam se s tim<br />
bolestnikom izvažao i šetao po štajt>rRkilt gorah i vrlo ugodno zabavljao, Ramo<br />
što je on u svojem ivahnom i nepl'l'Stanolu pripo vi edanj u rado l agao i pretjeravao<br />
; nu to je mana i mnogih zdravih lj udi . .Jednoga dana dovezosmo se<br />
ll l irpo 1njestance, i moj suputnik dade pri rediti ll gostioni za nas troj icn užinu,<br />
kakova bi barem dilset gladnih pješaka zasititi morala, a idući m irn o jednoga<br />
šeširdj ij e, naruei si ništa rnanjr. nego se11am ešira, za :;vaki po llriP velike šta-<br />
jerske pet:janice ! Od tog časa nij e ni za me bilo dvoj be, da je nesretni čovjek<br />
paralytičan. Kod toga bol estni ka bio je dugotraj no jedini psyehični sympto m<br />
njegora neprestana uzbudjenost, n kojoj se je prikazi vao veoma veselim, brzim,<br />
okretnim, na svaku ludoriju spremnim, kadkad i duh ovitim, dok ga nije manična<br />
hitnja sgodnim slučajem natjerala, da mahne<br />
pravu paralytie.nn ludoriju.<br />
d aleko preko cilja i počini<br />
Ta dva nezdrava pojava n krugu estezij e i inteligencij e, tiha manija i prilo·ivena<br />
ataxija, povodom su mn ogim ludorijam i štetam, što ih počinjaju bolest.nici<br />
u svoj ih obiteljskih, social n ih i zvaničnih odnošajih, dok<br />
ih još nitko<br />
holest.nimi ne drzi ; oni nagone bolestnika na zloporabu nj egove snage, prenaprezanje<br />
i prenžitkP, koji spremajuće se zlo poveeavaju i pospješnj u ; oni zavaravaju<br />
okoliš bulest.nika glede osbiljnosti obstojećega " ncrvozitr-ta" ; nam pako neka budu<br />
signalom, da ta pritaj ena, ali uztrajno tinjajuea vatra naviešta poguban požar.<br />
Ako smo dakle za vrernena vatru opazili,<br />
prHdnsretnemo poraznu poaru <br />
kako da ju ugasimo, kako da<br />
P!Jysioložko izkustvo uči nas, da umoreni žil'ae, nakon što je u svojoj djelatnoRti<br />
popustio, može opet k sebi do1;i, ako mu puštamo mira, da se odmori,<br />
ako mn pri yeJt!mo obilnu hranu, vlagu, toplinu, da se iztrošeno nadomjesti,<br />
oslabljeno oporavi ; svaki pako nori funkeionalni porlraža:j da umornost pospješnju<br />
i l ah ko dotjera do podpunog uništt>nja. Što vriedi za pojedini živac, vriedi<br />
tctkodjer za skupno živčerlje, i za eentral no, jer tn s•:. sbiv3:j n<br />
pretvorbe živčanoga<br />
stt·nj enja u osjećaj e, misli, čnvsh'a i motorne impulze, kao bitni i konaeni<br />
ueinak molekularnih živčanih dj elatnosti.<br />
'L'o ph ysi oložko izknstvo postal o je temeljnom podlogom današnje psychiatt·ije<br />
i dalo joj je therapentič.ki pravac.<br />
Da li, osim odmora, hrane i po volj nib ž i vo tnih okolnosti, još i specifične<br />
tvari, ljekarije mogu nmornomn živcu privesti gracliva za oporavljenj e i za<br />
restituc iju fu nkcionalne valjanosti, o tom današnja psyehiatrija nema još dokaza,<br />
ona se mora zadovoljiti pokuša:ji.<br />
(J-lede paralytične umobolesti svakako možemo konstatovati znatan napredak,<br />
jl'r nam, nakon prvobitne dogme o absolutnoj<br />
neizliečivosti te bolesti, dolaze<br />
r.astupnici psychiatrične znanosti s pozitivnom tvrdnjom, da irna pojedinih sluča:j<br />
eva pantlyze, u kojih bolestnici opet postignu duševno zdravlje. Da li sn ti<br />
bolestniei trp i l i od prave paralyze ili od pseu doparalyze, to može biti prieporno ;<br />
ali sig-urno je, da se stanoviti slučajevi mogu izlučiti iz okvira strašne te bolesti,<br />
i to pogledom na izlazak, dočim vanjskim s voj im licem u taj okvir pristaju .<br />
Možemo li iz toga fakta erpiti kakvu naulm za eventualne lj ekovne therapeutične<br />
pokuša:je <br />
Mi stojimo u očigled čudnoj činjenici, ela oni paralyti ci ozdravlj uj u obično<br />
sami od e be, bez akti vu oga therapeutičnoga sudjelovanja, kod koji h se je bolest<br />
razvila po cl np li vom toxil: ni lt i infe kcioznih agencija ; a baš tn mogli bismo izčeki<br />
vati uspjeh od speeifi čnoga liečenja. Ostali pako ogromni broj paralytika, kod<br />
kojih su je lJoltst ntzrila samo pod uplirom tran matičnih i funkcionalnih laezija,<br />
stupaju samo jed nom stazom, koja vodi do sigurne smrti.<br />
Mo7,da će na1 11 bndn6nost i nwno nastojanje naše znanosti razriešiti taj<br />
paradoxon !