v zdravstveni oskrbi - zbornica-zveza
v zdravstveni oskrbi - zbornica-zveza
v zdravstveni oskrbi - zbornica-zveza
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Prvi srčni spodbujevalnik so vstavili leta 1958 na Švedskem. Prvotno je bila za vstavitev<br />
srčnega spodbujevalnika potrebna torakotomija. Danes veliko večino elektrod spodbujevalnikov<br />
vstavijo prek ven, sam spodbujevalnik pa namestijo v podkožju pod desno ali levo ključnico.<br />
Prvotni spodbujevalniki so spodbujali s stalno frekvenco (navadno 70 ali 72/min) ne<br />
glede na ohranjeno lastno bitje srca. Tako se je prav lahko zgodilo, da je spodbujevalnik dal<br />
svoj dražljaj v t. i. vulnerabilni (ranljivi) fazi, tj. blizu vrha vala T predhodnega utripa. Na srečo<br />
je vulnerabilna faza relativen pojem in če bolnik ni nagnjen k nevarnim prekatnim tahikardijam,<br />
draženje v vulnerabilni fazi ne sproži aritmije. Zato ta način spodbujanja ni povzročil veliko<br />
neželenih ali celo usodnih aritmij, je pa danes zastarel. Pri t. i. stimulaciji demand<br />
spodbujevalnik ne spodbuja, če zazna bolnikov lastni utrip. Kadar je bolnikova srčna frekvenca<br />
dovolj visoka, se sploh ne vključuje. Spodbujevalnik ima sposobnost zaznavati bolnikov utrip<br />
in zavirati svoje impulze. Nadaljnji napredek tehnologije je omogočil, da spodbujevalnik z<br />
dvema elektrodama zaznava in spodbuja preddvore in tudi prekate (slika 3).<br />
Slika 3. EKG zapis s prikazom elektrostimulacije<br />
preddvorov in prekatov.<br />
Stimulus artefakt (spike) vidimo tako<br />
pred zobcem p kot kompleksom QRS.<br />
Za lažjo razpoznavo delovanja spodbujevalnikov uporabljamo posebno tri- ali petmestno<br />
kodo (tabela 1).<br />
Tabela 1. Kode za označevanje delovanja srčnih spodbujevalnikov<br />
21