Slovenski jezuiti december 2010 - Jezuiti v Sloveniji
Slovenski jezuiti december 2010 - Jezuiti v Sloveniji
Slovenski jezuiti december 2010 - Jezuiti v Sloveniji
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>december</strong> <strong>2010</strong><br />
XLIV - 6 (259)<br />
JEZUITI
<strong>Slovenski</strong> <strong>jezuiti</strong><br />
XLIV - 6 (259)<br />
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
Vsebina<br />
162 Še vas, če hočete, v ta hlev popeljem<br />
163 Prijateljem – provincial p. Milan Bizant<br />
APOSTOLAT MOLITVE<br />
165 Januar – februar<br />
166 Anici, Mariški in Milici v spomin in zahvalo<br />
168 Častitljivi jubilej<br />
170 Fotomeditacija za začetek leta<br />
POTA MLADIH<br />
174 Bog vse objema<br />
180 Pota<br />
POKOJNI<br />
182 + Jože Zupanc<br />
POGLEDI IN ODMEVI<br />
183 Poletni tedni na uradu JRS<br />
186 Ignacijev dom duhovnosti: predavanje p. Marka Ivana<br />
Rupnika »V pogledu Duha«<br />
187 Nova knjiga<br />
188 Kratek pregled leta <strong>2010</strong><br />
191 Leto 2011 – jubileji<br />
192 Voščilo p. Janeza Mujdrice iz Zambije<br />
161
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
Vladimir Kos<br />
Še vas, če hočete,<br />
v ta hlev popeljem<br />
Ignacijev Priročnik nam svetuje,<br />
da se odpravimo za Božič v hlev,<br />
kjer v slami Božje Detece nočuje –<br />
morda na stenah ognja bo odsev.<br />
Še Vas, če hočete, v ta hlev popeljem.<br />
Kamel tu ni – bodite brez skrbi!<br />
In če za Jezuščka imate želje –<br />
napisane kar v jasli skrijte jih.<br />
Ne bom Ga motil, Jezuščka, med spanjem.<br />
Le s čelom se dotaknil bom zemljé,<br />
hvaležen za največje to spoznanje:<br />
sam Božji Sin je prav to Detece!<br />
Potem se bom Mariji tih poklonil –<br />
gotovo se mi bo nasmehnila.<br />
In Jožefu ob kotla toplih tonih.<br />
Še ni pastirjev. Noč je zvezdnata.<br />
Tako se z leta v leto vračam srečen.<br />
On, Božji Sin, je zdaj naš božji Brat.<br />
Še moja stara izba se leskeče,<br />
čeprav je včeraj crknil zadnji vat.<br />
162
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
Dragi prijatelji!<br />
Eden prvih tovarišev sv. Ignacija<br />
Lojolskega je zapisal o njem:<br />
»Med mnogimi krepostmi, ki jih<br />
je imel naš oče, je ena posebej izstopala:<br />
hvaležnost, zaradi katere<br />
je posebej vreden občudovanja.«<br />
Ko se ob koncu iztekajočega se<br />
leta oziramo nazaj, si ne moremo<br />
kaj, da ne bi prepoznali Božje milosti,<br />
ki nas je, slovenske jezuite,<br />
spremljala.<br />
So izredni dogodki, ki v naših<br />
srcih budijo hvaležnost: duhovniško<br />
posvečenje in nova maša<br />
Marjana Kokalja; blagoslov obnovljenega<br />
doma duhovnih vaj pri<br />
Sv. Jožefu v Ljubljani, ki je tako po<br />
mnogih desetletjih dobil svojo<br />
prvotno namembnost; če imenujem<br />
samo dva.<br />
Take izrednosti pa niso edini način<br />
izraznosti Božje milosti. Božja<br />
milost ni le kot močna voda, ampak<br />
tudi kot mirno tekoča voda,<br />
ki napaja zemljo – kot stalna tiha,<br />
preprosta, običajna prisotnost.<br />
Mnogo je vsakdanjih Božjih milosti:<br />
naše sposobnosti in moči, da<br />
delamo in naredimo kaj dobrega<br />
za svet in za ljudi; medsebojna<br />
dobrota v odnosih; vera, upanje<br />
in ljubezen v naših srcih, da moremo<br />
hoditi pot življenjskega poslanstva<br />
in oznanjati Kristusa v<br />
današnjem času.<br />
Ob tem, ne morem mimo vas,<br />
drage bralke in spoštovani bralci.<br />
Saj s tem, ko prebirate našo revijo,<br />
kažete, da ste povezani z nami,<br />
nas spremljate in nas podpirate<br />
na različne načine.<br />
Zahvala tudi vsem, ki pišete v ta<br />
list, pa uredniku p. Kejžarju ter p.<br />
Cerarju, br. Rezarju in drugim za<br />
tehnična in praktična dela. Vsa ta<br />
vaša zavzetost omogoča, da revija<br />
redno izhaja, pride v vaše roke in<br />
vam posreduje utrip našega življenja<br />
in delovanja.<br />
Vabljeni tudi vi, drage bralke in<br />
spoštovani bralci, da napišete in<br />
pošljete kakšno pismo, npr. izkušnjo<br />
s kom od jezuitov. To bo obogatilo<br />
revijo in s tem druge bralke<br />
in bralce. Naj kdo najde razlog,<br />
da začne. Ni treba čakati izrednosti;<br />
lahko napišete kakšno preprosto,<br />
običajno izkušnjo, misel, gledanje.<br />
PRIJATELJEM<br />
163
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
Tudi bolečina nas je doletela v tem letu,<br />
ko sta nas iznenada in nepričakovano<br />
zapustila p. Jožef Plevnik in p. Lojze Kovačič.<br />
Slednji je bil naš arhivar in se je v<br />
preteklih letih marsikdaj oglasil v reviji s<br />
kakšnim zgodovinskim zapisom. Zaupamo,<br />
da sta oba dopolnila svojo zemeljsko<br />
pot in da jima Gospod v obilju<br />
daje svoje ljubezni.<br />
Ko prihaja naproti novo leto, je dobro,<br />
da postavimo naše temeljno zaupanje<br />
v Gospoda, ki je prihajajoči. Naše upanje<br />
ne more biti temeljno naslonjeno<br />
na nas same, na to, koliko in kaj bomo<br />
sami uspeli narediti ali doseči. Saj je<br />
prav, da se trudimo in prizadevamo, a<br />
če bi mislili, da je to edini način kako<br />
Bog prihaja v naša življenja in v naš<br />
svet, bi to dejansko pomenilo, da okupiramo<br />
ogromno (preveč!) prostora v<br />
srcu življenja. Bog prihaja na ta svet<br />
skozi odprto srce, ki dovoli, omogoči<br />
Bogu prostor. Pomeni, da nima glavne<br />
besede zanašanje nase, še manj strah<br />
in obup, pač pa čistina srca, prosojnost<br />
za Boga. To je skrivnost Marijine brezmadežnosti<br />
– kar smo obhajali v mesecu<br />
decembru.<br />
Naj se v vseh vas, drage bralke, spoštovani<br />
bralci, utabori ta drža skozi božični<br />
čas in skozi vse prihajajoče leto.<br />
Provincial p. Milan Bizant<br />
Dragi naši prijatelji in bralci <strong>Slovenski</strong>h jezuitov!<br />
Že dolga leta mi je poverjena skrb za<br />
upravo tega našega glasila. To pomeni,<br />
da sem poleg manjših reči odgovoren<br />
predvsem za natis, razpošiljanje in računovodstvo.<br />
Od začetka do danes se<br />
je revija vzdrževala s prostovoljnimi prispevki<br />
in tega načina za sedaj ne nameravamo<br />
spremeniti. <strong>Jezuiti</strong> so pisma prijateljem,<br />
prijatelj prijatelju pa ne računa.<br />
Iskreno se zahvaljujem vsem, ki ste<br />
se nas vsaj od časa do časa spomnili,<br />
tako ali drugače poslali svoj prispevek<br />
in s tem glasilu omogočili izvrševati poslanstvo,<br />
zaradi katerega je bilo ustanovljeno.<br />
Naj Vam bo Bog bogat plačnik.<br />
Ko boste ob novem letu ali kdaj pozneje<br />
izpolnjevali razne položnice, naj bo<br />
ena tudi za Jezuite. Znesek lahko nakažete<br />
na naslov: Rezidenca DJ, Ljubljanska<br />
13, Maribor, žiro račun: 0417<br />
30000 720322 s pripisom: Za revijo.<br />
Hvala Vam že vnaprej. Želim, naj Vas v<br />
letu 2011 in vse življenje spremlja Božji<br />
blagoslov.<br />
p. Franc Cerar<br />
164
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
januar<br />
Splošni:<br />
...................................................<br />
Bogastvo<br />
stvarstva<br />
Da bi bilo bogastvo stvarstva<br />
ohranjeno, cenjeno in vsem razpoložljivo<br />
kot dragocen Božji dar<br />
ljudem.<br />
Misijonski:<br />
...................................................<br />
Popolna edinost<br />
Da bi kristjani dosegli popolno<br />
edinost in tako vsemu človeškemu<br />
rodu pričevali za univerzalno<br />
Božje očetovstvo.<br />
<strong>Slovenski</strong>:<br />
...................................................<br />
Sveto pismo<br />
Da bi radi brali Sveto pismo in ob<br />
tem spoznavali, kaj nam želi Bog<br />
povedati.<br />
februar<br />
Splošni:<br />
...................................................<br />
Spoštovanje<br />
družine<br />
Da bi družino v njeni istovetnosti<br />
vsi spoštovali in prepoznali njen<br />
nenadomestljivi prispevek v prid<br />
celotne družbe.<br />
Misijonski:<br />
...................................................<br />
Kristusova<br />
navzočnost s<br />
trpečimi<br />
Da bi na misijonskih področjih,<br />
kjer je nujna borba proti boleznim,<br />
krščanske skupnosti znale<br />
pričevati za Kristusovo navzočnost<br />
s trpečimi.<br />
<strong>Slovenski</strong>:<br />
...................................................<br />
Magis<br />
Da bi se mladi ne zadovoljili s<br />
povprečnostjo, marveč bi iskali,<br />
kar je več, višje in bolje.<br />
APOS TO LAT MO LIT VE<br />
165
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
Anici, Mariski in Milici<br />
v spomin in zahvalo<br />
Naše glasilo <strong>Slovenski</strong> <strong>jezuiti</strong> je začelo<br />
izhajati davnega leta 1967. Časi so bili<br />
takrat drugačni. Ni bilo računalnikov in<br />
računalničarjev, redki tiskarji so bili<br />
strogo nadzorovani, težko je bilo za papir,<br />
vse je bilo drago, naša komaj rojena<br />
provinca pa revna in se je le s težavo<br />
postavljala na noge. Ko je takratni<br />
predstojnik p. Miha Žužek sklenil, da<br />
bomo vsaka dva meseca izdajali glasilo<br />
za naše prijatelje, smo se odločili, da ga<br />
bomo s čim manjšimi stroški in skupaj z<br />
našimi dobrotniki ustvarjali sami. Res je<br />
bilo tako.<br />
Nabavili smo ciklostilni stroj za razmnoževanje,<br />
in dovolj primernega papirja.<br />
Pater Janez Jauh je kot urednik pripravil<br />
besedilo. Gdč. Marija Zadravec je to<br />
besedilo natipkala na matrice, gospod<br />
Ciril Sluga pa ga je na ciklostilu natisnil.<br />
Potem so bile potrebne pridne roke, ki<br />
so natisnjene liste zlagale in prepogibale,<br />
da so postali posamezni izvodi. Ti so<br />
šli v pregled, da ne bi v katerem od njih<br />
kakšna stran manjkala ali bila odveč. Zatem<br />
so pridne roke s strojčkom vsak posamezni<br />
zvezek v sredini po dvakrat<br />
spojile. Tako pripravljeni izvodi so morali<br />
v obrezovalnik, ki smo ga nabavili v starinarni.<br />
Ko je bilo to delo končano, so morale<br />
spet pridne roke vsak izvod vložiti v<br />
že od prej pripravljeno ovojnico, na kateri<br />
je bil naslov (za kar so tudi poskrbele<br />
pridne roke). Tako urejeno »robo« smo<br />
naložili v avto in odpeljali na pošto.<br />
Zakaj to pišem Nekajkrat sem omenil<br />
pridne roke. Trikrat po dva para teh<br />
pridnih rok - ki so bile takrat štirideset let<br />
mlajše - sta letos omahnila in za vselej<br />
obmirovala. Spomladi se je preselila v<br />
večnost gdč. Anica Vajnhandl, v jeseni<br />
gdč. Mariška Gobar in v decembru sestra<br />
Milica Špindler. Naj bo o vsaki v hvaležen<br />
spomin napisanih nekaj besed.<br />
Anica Vajnhandl je bila rojena leta<br />
1932 v župniji Marija Snežna v <strong>Slovenski</strong>h<br />
goricah. Kot dekle je prišla v Maribor<br />
in se zaposlila v tekstilni tovarni. V<br />
njej je delala do upokojitve. Ni ustanovila<br />
lastne družine, njena družina je bila<br />
Magdalenska župnija. Pomagala je v<br />
cerkvi, v kuhinji, v pralnici in na vrtu,<br />
pela je pri mešanem zboru, sodelovala<br />
pri Karitasu in še kje. Z veseljem je vsaka<br />
dva meseca čakala, »kdaj bodo spet<br />
<strong>jezuiti</strong>«, in se jih še z večjim veseljem<br />
skupaj s sodelavkami lotila. Ko se je na-<br />
166
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
ša revija v zadnjih<br />
letih modernizirala<br />
in je<br />
delo prevzela<br />
tiskarna, je bilo<br />
Anici kar dolg<br />
čas po njih. Sicer<br />
pa ji je<br />
zdravje pešalo<br />
in se je spomladi<br />
v 78. letu življenja preselila v večnost.<br />
Mariška Gobar, nekaj let starejša od<br />
Anice, doma iz župnije Tišina v Prekmurju,<br />
je bila zaposlena na otroškem<br />
oddelku mariborske bolnišnice. Svojih<br />
otrok ni imela,<br />
zato pa jih je bilo<br />
kdo ve koliko<br />
v bolnišnici, ki<br />
so imeli priložnost<br />
čutiti njeno<br />
skrbnost in<br />
ljubezen. Znana<br />
je bila po<br />
tem, da jih ni<br />
razvajala in ji ni<br />
bilo do tega, da bi bila priljubljena. Pozneje<br />
pa ji je bil marsikateri otrok hvaležen,<br />
da se je ob njej naučil reda in vzljubil<br />
higieno. – Mariška je bila po značaju<br />
tiha in zelo umirjena. Njen dar za red<br />
in natančnost pa je čutila tudi naša revija.<br />
Na vse, kar je šlo skozi njene roke in<br />
so jih odložile, smo se mogli brez skrbi<br />
zanesti.<br />
Sestro Milico Špindler nam je dala župnija<br />
Mala Nedelja v Prlekiji. Rojena davnega<br />
leta 1915 se je že pred vojno pridružila<br />
Šolskim sestram. Ko so po vojni<br />
nove oblasti samostan razlastile, sestre<br />
pa razgnale, naj gredo, kamor hočejo in<br />
se znajdejo kakor<br />
znajo, se je<br />
Milica znašla tako,<br />
da si je v Mariboru<br />
najela<br />
stanovanje in se<br />
zaposlila v bolnišnici.<br />
Na oddelku<br />
je ostala v<br />
spominu kot sestra,<br />
ki je bila<br />
vedno na nogah. Če je kdaj sedla, ni dolgo<br />
vzdržala. Vstala je, hodila od sobe do<br />
sobe, od postelje do postelje in od bolnika<br />
do bolnika. Rekla mu je besedo,<br />
dve v spodbudo in tolažbo, popravila<br />
blazino, poravnala odejo in še kaj. – Tudi<br />
ona je že kar nestrpno vsaka dva meseca<br />
pričakovala »jezuite« in ko so prišli, se<br />
jih je z vso vnemo lotila. Pogosto smo<br />
imeli priložnost slišati, kako sta znali z<br />
Anico ob delu sproščeno zapeti.<br />
Vse našteto ste, draga Anica, Mariška<br />
in Milica, leta in leta delale z veseljem,<br />
v Božjo čast in za božji lon. <strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong> Vam izrekamo priznanje in se<br />
Vam od srca zahvaljujemo. Tisti, ki ste<br />
mu vse življenje zvesto služile in Vas je<br />
letos poklical k sebi, pa Vas bo pri sebi<br />
nagradil, kakor On zna.<br />
P. Franc Cerar<br />
167
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
Častitljivi jubilej<br />
V začetku decembra je še manjkalo člankov za to številko <strong>Slovenski</strong>h jezuitov, pa<br />
sem, urednik, po pregovoru »Kdor jezika špara, kruha strada« razposlal sobratom<br />
po svetu klic »Na pomoč«. Še ni preteklo pet minut, ko dobim e-mail iz Rusije. Poslal<br />
ga je p. Janez Sever: »Franc, sem na praksi v Moskvi, za tretjo probacijo. Sem odlašal<br />
in odlašal, in prišel je čas! Moja stara mama - Antonija Burger ja najstarejša bralka<br />
<strong>Slovenski</strong>h jezuitov. 16. novembra je izpolnila 100 let. Pošiljam članek, ki ga je<br />
napisala moja teta, njena hči, Antonija Delak. Vidiš, kos kruha«! F. K.<br />
Tončka Burger je stara mama jezuita<br />
Janeza Severja. 16. novembra<br />
<strong>2010</strong> je praznovala 100- letnico<br />
rojstva. Veliko praznovanje je bilo<br />
že v soboto, 13. novembra. Pater<br />
Krizolog iz slovenske cerkve sv. Cirila<br />
in Metoda v New Yorku je prišel<br />
na njen dom in imel zanjo mašo.<br />
Soudeležila sta se je tudi mamin<br />
vnuk, Janez Sever, in njegov<br />
prijatelj Damjan Ristić, tudi jezuit,<br />
ki sta prišla iz Bostona. Zbrala se je<br />
vsa družina, otroci, nečakinji, vnuki in<br />
vnukinje, ki so za to slovesnost prišli iz<br />
raznih oddaljenih krajev Amerike.<br />
Tončka Burger je Ribničanka iz znane<br />
Novakove (Susčeve) družine. Imeli so<br />
pekarno in trgovino, oče je bil dalj časa<br />
tudi ribniški župan. Od vseh štirinajstih<br />
otrok je ona edina dočakala tako visoko<br />
starost. Odraščala je v Ribnici, se šolala<br />
na meščanski šoli v Ljubljani pri<br />
usmiljenkah in jo končala pri usmiljenkah<br />
v Kočevju. Zaposlena je bila pri<br />
svojem bratu, zobozdravniku v Ribnici..<br />
Leta 1939 se je poročila z Vinkom Burgerjem.<br />
Imela sta tri otroke. Leta 1945<br />
je šel mož v begunstvo v Avstrijo. Ostala<br />
je sama s tremi otroki in taščo. Pridružila<br />
se ji je še svakinja s tremi prav<br />
168
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
tako majhnimi otroki, ker je tudi svak<br />
bežal v Avstrijo. Čisto se je posvetila<br />
družini, svakinja je hodila v službo. Prijela<br />
je za vsako delo, skrbela za hišo in<br />
šest majhnih otrok. Kljub hudemu pomanjkanju,<br />
sta vladali v hiši sreča in mir.<br />
Tončka je imela vse otroke enako rada,<br />
ni delala razlik in še sedaj jo imajo vsi<br />
radi kot svojo mamo.<br />
Po desetih letih se je družina pridružila<br />
očetu v Ameriki. Tukaj se je zaposlila,<br />
da je pomagala pri vzdrževanju družine.<br />
Vedno je imela rada otroke, zato je<br />
z velikim veseljem pozneje pazila vnuke.<br />
Vzgajala jih je v krščanskem duhu in<br />
s svojim zgledom je največ naredila. Ko<br />
so odraščali jih je bodrila in jim dajala<br />
korajžo, zaupanje vase. Veselila se je<br />
njihovih uspehov. Še sedaj jim je vzor<br />
in so zelo navezani nanjo.<br />
Še vedno je polna življenja, je vesele<br />
narave, žalost prepodi z lepo knjigo.<br />
Branje in molitev ji krajšata čas.<br />
Častitljivi slavljenki Tončki voščimo tudi<br />
iz uredništva <strong>Slovenski</strong>h jezuitov in ji želimo<br />
Božjega blagoslova še na mnoga<br />
leta, njej in njenim domačim v veselje!<br />
169
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
Fotomeditacija za začetek leta<br />
Avtor: p. Janez Sever<br />
Fotografiranje me je spremljalo vsak dan velikih, mesečnih duhovih vaj, ki sem jih<br />
opravljal v Gloucestru, Massechusetts, v ZDA na obali Atlantskega oceana. Bilo nas<br />
je trinajst, ki smo jih delali in dva patra sta nas spremljala. Proces fotografiranja mi<br />
pomaga ostati v sedanjosti, kjer sem in kjer je Gospod. Pomaga mi videti. Vedno<br />
sem imel majhen aparat s sabo v žepu in ob koncu dneva sem za eksamen (molitveni<br />
pregled dneva z Jezusom) izbral tiste kadre, ki so mi govorili, ali pa je Gospod<br />
po njih meni govoril. Tu jih je nekaj, in kaj so mi sporočili:<br />
1. Ta starec je bil povsem zadnji v 10-kilometrskem teku, ki je potekal mimo našega<br />
doma duhovnih vaj. Zakaj je tekel, oziroma skakal iz ene noge na drugo, daleč<br />
zadaj za vsemi ostalimi tekmovalci Imel je tudi regularno številko in organizatorji<br />
tekme so ga čakali, da jo je končal! Ali ima res tako močno voljo Kaj hoče<br />
dokazati in komu Morda je kot sv. Pavel, ki teče, da bo zmagal...<br />
170
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
2. Prvi teden duhovnih vaj. Ta umetnik nima potrebe nikomur ničesar dokazati.<br />
Atelje: "Odprto slučajno ali po naročilu". Želim si take svobode!<br />
3. Tri dni smo imeli dež, močan veter in oblačno vreme. Dolgo sem čakal, da se<br />
bo zjasnilo, da lahko grem na "dober" sprehod. Zgubljal sem živce in odločil sem<br />
se, da vseeno grem ven. Tedaj sem videl čudovite stvari! Nič ni odvisno od mojega<br />
pričakovanja ali želja.... Pomembno je videti zares. Kako slabo opazujem in<br />
vidim zares! Moja pričakovanja in predsodki me ovirajo, da bi videl Gospoda.<br />
171
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
4. in 5. Vstajenje! Po hudi nevihti uničena past za jastoge leži na obali. Zgodnja<br />
jutranja svetloba prodira v votlino.<br />
172
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
6. Skušnjava – »dobra, lepa in okusna« - italijanski kanoli.<br />
7. Mir. Po 30-ih dneh tišine, smo se navadili ne govoriti, ampak le opazovati in poslušati.<br />
Srečanje pred odhodom iz doma duhovnih vaj.<br />
173
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
Bog vse objema<br />
(POTA Indija <strong>2010</strong>)<br />
POTA MLADIH<br />
Na pot<br />
Nikoli nisem razmišljal, da bi šel<br />
kam daleč iz Evrope. Pa je že tako,<br />
da Bog vedno znova preseneča.<br />
Lani sem se namreč znašel kot<br />
jezuit pri programu POTA pri Sv.<br />
Jožefu v Ljubljani in vzljubil delo,<br />
v katerega je letno vključenih približno<br />
50 mladih, ki želijo doživeti<br />
drugo kulturo na misijonu, največkrat<br />
pri enem od slovenskih<br />
misijonarjev ali misijonark. Tudi<br />
letos smo bili na osmih različnih<br />
krajih, ki so vključevali Južno<br />
Ameriko, Afriko, Azijo in Evropo.<br />
Naneslo je, da sem bil član »indijske«<br />
skupine.<br />
Kljub temu, da bivanje na misijonu<br />
navadno traja »le« približno en<br />
mesec in sicer poleti, celoten program<br />
obsega skoraj celo leto. S<br />
pripravami pričnemo marca, zaključno<br />
srečanje pa je konec novembra.<br />
V tem času je precej<br />
možnosti, da se mladi vsaj deloma<br />
spoznamo s kulturo, kamor<br />
smo namenjeni in tudi zato, da se<br />
posamezne skupine vsaj do neke<br />
mere med sabo povežejo. V ta<br />
namen imamo vsako leto skupne<br />
vikende, pa tudi nekaj kateheze.<br />
Želimo namreč, da je skozi ves<br />
čas prisoten krščanski duh.<br />
Ker sam, poleg evropske, nisem<br />
bil v stiku še z nobeno drugo kulturo,<br />
se nisem zavedal, kako lep<br />
dar je pravzaprav taka možnost<br />
obiska Indije. Vsak trenutek so se<br />
mi odpirala nova obzorja, nova<br />
vprašanja, pa tudi vse polno novih<br />
odgovorov. V naslednjih odstavkih<br />
bom nanizal nekaj stvari,<br />
ki so se me dotaknile, kot mi bo<br />
narekovala misel…<br />
Premišljevanja ob Indiji<br />
V naši skupinici nas je bilo 6: Alma,<br />
Ančka, Erika, Klemen, Petra in<br />
jaz. V Indiji smo bili en mesec:<br />
prva polovica je potekala v Nagalandu<br />
(severovzhod), druga pa v<br />
Kalkuti, kjer smo pomagali v centrih<br />
Matere Terezije.<br />
Prvič v življenju sem se resnično<br />
zavedel, da le kaka šestina ali sedmina<br />
sveta živi na način, kot smo<br />
174
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
ga vajeni v Evropi. Vse<br />
ostalo je povsem nekaj<br />
drugega, vsaj po materialni<br />
plati. Sveta ne moremo<br />
soditi po tem, kar vidimo<br />
le v lastnem mestu ali<br />
državi. Zato sem začel še<br />
bolj ceniti in se zahvaljevati<br />
za dejstvo, da <strong>jezuiti</strong><br />
navadno lahko okusimo<br />
življenje različnih držav.<br />
Kljub veliki različnosti<br />
med »svetovi« pa sem videl,<br />
da je med nami veliko<br />
popolnoma enakih tem in pogledov.<br />
Na primer družina. Presenetilo me je,<br />
kako indijski duhovniki poudarjajo pomen<br />
družine. Kot da bi vedeli, kakšen<br />
razpust se dogaja na tem področju v<br />
Evropi. V zelo kratkem času smo bili<br />
lahko tudi priče, kako je otrok željan toplega<br />
pogleda, dotika, pozornosti… V<br />
vasici Zhadima, kjer sva s prostovoljko<br />
Eriko preživela prva dva tedna, sva lahko<br />
občudovala lepe odnose v družinah,<br />
med otroki, med sosedi, predvsem pa<br />
pozornost staršev do otrok. Ti otroci so<br />
bili deležni tega, kar si vsak človek želi<br />
– ljubezni, zato je bilo potrebno kar nekaj<br />
dni, da smo se skupaj začeli igrati in<br />
peti. Vse to najmlajši namreč dobijo v<br />
svojih družinah. Popolnoma drugačna<br />
slika pa je bila v mestu Dimapur v neki<br />
sirotišnici, kjer živijo sirote brez staršev.<br />
Tukaj so se otroci že v prvih minutah<br />
srečanja pobesili po naših rokah, nam<br />
razlagali to in ono in sploh želeli biti z<br />
nami.<br />
Ko sem doživljal to neverjetno hrepenenje<br />
po čisto preprosti bližini, sem si<br />
mislil, da bom verjetno še celo življenje<br />
ponavljal v Evropi, kako osnovnega pomena<br />
je družina in ljubezen, ki se zgodi<br />
znotraj nje. V situaciji razpadajočih družin,<br />
ki je danes pri nas močno prisotna,<br />
zato sploh ni čudno, da mladi in manj<br />
mladi ne vedo več, kaj je to zaupanje in<br />
ljubezen, saj tega preprosto niso bili<br />
deležni; v zaupanje ne verjamejo več,<br />
saj nimajo izkušnje biti pod resničnim<br />
in toplim okriljem staršev. Ni čudno, da<br />
mladi in manj mladi ne zmorejo več velikih<br />
življenjskih dokončnih odločitev.<br />
Ni čudno, da ni več porok, kaj šele duhovnikov.<br />
In ni čudno niti to, da veliko<br />
ljudi ne živi svojega življenja v lepoti<br />
polnosti. Evropa gre skozi veliko očiščevanje<br />
in morda je ravno to čas, ko se<br />
bo zopet prigrizla do jedra življenja.<br />
V Indiji sem se zavedel, da imajo veliko<br />
duhovnih poklicev. Kako to Jezuitski<br />
prednoviciat pri njih je poln, pri nas pa<br />
ni skorajda nikogar. Kaj tako nagovarja<br />
175
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
mlade fante Po enem mesecu bi bila<br />
iluzija odgovoriti na to vprašanje, vsaj<br />
kakšen delček pa je bil vendarle očiten.<br />
V Indiji duhovniki, patri, redovne sestre<br />
pomenijo veliko. Poleg tega, da oznanjajo<br />
na živ in nagovarjajoč način, imajo<br />
zidane hiše, avtomobile, denar za<br />
šolstvo itd. Na nek način lahko nekdo,<br />
ki vstopi v red, iz revščine preide v dostojno<br />
življenje. In človeka vabijo tudi<br />
take stvari… Pri nas v Evropi pa se je<br />
ugled duhovnikov in sester skozi stoletja<br />
skorajda izničil; danes v posvečenem<br />
načinu življenja - vsaj navzven - nimaš<br />
več ničesar. Vse redkeje najdemo<br />
nekaj zunanjega, ki bi nekoga potegnilo<br />
v to, da se v Evropi odloči za redovništvo.<br />
Še pred nekaj leti je bilo morda<br />
drugače. In za to dejstvo vedno znova<br />
hvalim Boga – pripeljal nas je namreč v<br />
situacijo, ko imamo posvečeni ljudje<br />
vedno manj zemeljskega bogastva. In<br />
zato sem si takrat v Indiji mislil: »Kdor<br />
se danes v Evropi odloči za posvečeno<br />
življenje ima verjetno le dve možnosti:<br />
ali je nor, da zapušča vse, ali pa je res<br />
doživel bistvo človeškega življenja –<br />
Boga.«<br />
V teh krajih sem lahko opazil tudi, kako<br />
je Bog prisoten v vsakomur od nas.<br />
Kristjanu in nekristjanu. Muslimanu,<br />
hindujcu, budistu… Doživeti toliko pristnih<br />
nasmehov nekristjanov ne pomeni<br />
drugega, kot okušati Kristusa v njih. Pristen<br />
nasmeh je ljubezen. Ljubezen je<br />
Kristus. Res so se mi zdela nenavadna<br />
vsa tista pregovarjanja, ki jih velikokrat<br />
slišim, kadar zavračamo vse druge religije,<br />
samo naše katoliške ne. Seveda<br />
smo v vseh časih poznali verske skrajneže,<br />
jih poznamo in jih bomo še poznali,<br />
kar pa ne pomeni, da v verujočem<br />
hindujcu ni Kristusa. Kolikokrat<br />
sem bil deležen tudi prijateljskih pogovorov<br />
z različno verujočimi ljudmi. Tukaj<br />
res lahko najdemo sožitje ver – ponekod<br />
različno verujoči skupaj praznujejo<br />
celo svoje verske praznike.<br />
Razmišljal sem tudi o umetnosti. Ker<br />
ljudje živijo večinoma v revščini, si ne<br />
morejo privoščiti veliko stvari za ustvarjanje.<br />
Denar, ki ga ni, je potreben za<br />
čopič, platno, glino, violino, orgle, fotoaparat…<br />
Zato so Indijci večinoma<br />
omejeni na ples in predvsem petje. Pa<br />
176
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
vendar sem doživljal v tem, kar so imeli,<br />
toliko življenja! S kakšno močjo zapojejo<br />
že mladi otroci. To nagovori, te<br />
vzvalovi. Pri nas v Evropi pa imamo toliko<br />
»umetnosti«, a se velikokrat zdi povsem<br />
brez življenja, brez moči pravega<br />
dialoga z gledalcem, poslušalcem… In<br />
zanimivo, tega se dobro zavedajo tudi<br />
Indijci. Ko sem se pogovarjal z nekim<br />
učiteljem o šolskem sistemu in nato tudi<br />
o umetnosti, mi je dal jasno vedeti,<br />
da Evropejce pozna (skoraj) bolje, kot<br />
se poznamo mi sami. Rekel mi je, da<br />
smo težko umetniško ustvarjalni, saj<br />
smo ujeti predvsem v razumski svet.<br />
Veliko stvari jemljemo le preko razuma,<br />
čustva pa so večkrat zatrta ali izražena<br />
na (pre)silovit način. In čisto prav sem<br />
mu dal, ko sem potiho razmišljal, na<br />
kakšen način smo se na primer v gimnaziji<br />
lotevali branja kake pesmi – analitično<br />
mehanski. Nismo znali dopustili<br />
pesmi, da bi se nam odprla, kadar bi želela.<br />
Tako tudi umetnik, kot da ne bi dopustil,<br />
da mu Bog govori tudi preko čustev;<br />
ali pa se pobesnelim čustvom popolnoma<br />
prepusti in niza na papir stvari,<br />
ki rušijo, namesto da bi poljubljale.<br />
Od vseh kontinentov imam najrajši<br />
prav Evropo, pa vendar sem v le nekaj<br />
odstavkih napisal že toliko kritik na njen<br />
račun. Mogoče smo res v času prečiščevanja<br />
in iskanja bistva<br />
Tudi naslednji odstavek govori o tem.<br />
Kljub temu, da pri nas kar naprej govorimo<br />
o tem, da preveč delamo, da vedno<br />
več časa preživimo po službah in ne<br />
uspemo več najdi kvalitetnega časa za<br />
družino, za človeka, sem to dejstvo še<br />
močneje občutil v mali indijski vasici. Je<br />
že res, da je težko primerjati načine življenja<br />
med sabo, pa vendar sem lahko<br />
jasno videl, koliko časa ljudje preživijo<br />
skupaj v Indiji. Mladi, stari, zdravi, bolni,<br />
prizadeti... Skupaj kuhajo, sedijo, se<br />
igrajo, delajo. Bistvo ni delo, ampak biti<br />
skupaj. Biti s sočlovekom. Dialog.<br />
Po drugi strani pa sem videl, kako si<br />
verjetno vsi ljudje, vse človeštvo, deli<br />
ista ali podobna hrepenenja in tudi težave.<br />
Pri nas se zdi, da imamo vsega<br />
dovolj, v Indiji pa, kot da nimajo skoraj<br />
ničesar - še tekoče vode nismo imeli. Pa<br />
vendar povsod hrepenimo po smislu ži-<br />
177
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
vljenja. Človek je nemiren, dokler ga ne<br />
najde. Verjetno je enako na vsakem kotičku<br />
Zemlje. Vsaj v <strong>Sloveniji</strong> in Indiji se<br />
zdi, da je tako… In celo v Indiji materialno<br />
bogastvo samo po sebi ne prinaša<br />
kakšnega posebnega veselja.<br />
V Kalkuti smo bili lahko vsaj malo v stiku<br />
s sestrami Misijonarkami ljubezni –<br />
to so sestre matere Terezije. Rekel bi,<br />
da nimajo takega imena brez pomena.<br />
Njihovi obrazi gorijo in govorijo. Imeli<br />
smo še to milost, da smo bili tam ravno<br />
v času stote obletnice njenega rojstva,<br />
kar pomeni, da je bilo pripravljenih veliko<br />
spominskih dogodkov. Tako kar nisem<br />
mogel verjeti, da je le pred nekaj<br />
leti umrla ena od ustanoviteljic večje<br />
kongregacije. Zato je pri njih še vse tako<br />
sveže: tudi to, da sestre s tako ljubeznijo<br />
govorijo o svoji »materi«. Kljub<br />
temu, da je to eden najstrožjih redov,<br />
ima veliko novink. Njihovo poslanstvo<br />
je delo z najbolj ubogimi, da pa bi se<br />
jim lahko približale, tudi one same živijo<br />
uboštvo v polnem pomenu besede:<br />
tako duhovnem, kot materialnem – vsaka<br />
ima le po 3 sarije, skoraj vse ostalo<br />
pa je skupno. Ljudje v njihovih zavetiščih<br />
spijo v velikih skupnih sobah. Tudi<br />
sestre v samostanu.<br />
Mati Terezija se je znala v pravem trenutku<br />
odločiti za pravo stvar. Kljub temu<br />
da ni bilo lahko. Ob morju revežev<br />
na Kalkutskih cesta, je spoznala, da Gospod<br />
želi, naj se posveti njim. In tako je<br />
storila. Mislim, da bo v mojem srcu<br />
ostala kot priprošnjica pri odločitvah.<br />
Zaključek<br />
Po končani izkušnji pa menim, da v meni<br />
najbolj odmeva neko preprosto dejstvo.<br />
Verjetno še nikoli v življenju nisem<br />
bil priča taki revščini, umazaniji, pohabljenosti…<br />
Ta človeška beda se mi je<br />
zdela tako velika, da nisem imel nobene<br />
želje po tem, da bi jo fotografiral.<br />
Spomnil sem se namreč, da sem sam<br />
že velikokrat videl razne fotografije in<br />
filme, ki to prikazujejo, vendar se nikoli<br />
nisem mogel zavedati, za kaj gre. Šele<br />
ko se tega dotakneš, vidiš na lastne oči,<br />
vohaš z lastnim nosom, te vse tako pretrese,<br />
da ne moreš verjeti, da je kaj takega<br />
res. Kako je lahko mogoče, da<br />
178
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
človek gnije na pločniku poleg živali<br />
Po drugi strani pa ima Indija kar nekaj<br />
ljudi med najbogatejšimi na svetu. Tukaj<br />
odpove ves razum. Kako lahko Bog<br />
kaj takega dopušča<br />
Pa vendar sem ves čas doživljal, da je<br />
vse kar obstaja – tudi Kalkutske ceste -<br />
v Božjih rokah. Ves čas sem imel pred<br />
očmi 37. poglavje preroka Ezekijela:<br />
mrtve kosti, ki oživijo. Vsi ti ljudje so<br />
kaj sploh lahko še stori. Bog je namreč<br />
storil že vse, kar je bilo potrebno storiti.<br />
Vse je že objel in pripel k sebi. Po drugi<br />
strani pa vse objema na popolnoma<br />
svoboden način. Vse se lahko obrača v<br />
lastni svobodi. In vse kar mi je storiti, je<br />
to, da v tej svobodi ustvarjam skupaj z<br />
njim.<br />
Andrej Brozovič, oktober <strong>2010</strong><br />
pred mano ves čas plesali rajski ples, tako<br />
polno Boga se mi je zdelo vse. Vseprisotnost<br />
Boga. Tudi njih Bog drži v<br />
svoji roki. Tudi oni plešejo. Svet je odrešen.<br />
Vse vere, vsa ljudstva, vse bolezni.<br />
Zahodni svet, zahodna filozofija težko<br />
opiše taka stanja, ker ne dopušča kontradiktornosti,<br />
pa vendar je v tem odrešenem<br />
svetu toliko kontradiktornosti:<br />
Bog vse stvarstvo – tudi te umirajoče<br />
reveže – drži s tako sigurnostjo, da človek<br />
pred tem le še bolšči in se sprašuje,<br />
179
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
POTA<br />
Tole pisanje želi biti dodatna razlaga<br />
Andrejevemu zapisu o izkušnji prostovoljnega<br />
dela v Indiji.<br />
Andrej je zapisal, da je Indijo prispel v<br />
sklopu programa POTA. Kje se izvaja ta<br />
program in za kaj gre pri vsem skupaj<br />
Program poteka na Mladinsko informacijskem<br />
centru (MIC), ki ga od leta 2005<br />
vodimo <strong>jezuiti</strong> in ki je našel svoje mesto v<br />
Duhovnem središču svetega Jožefa v Ljubljani.<br />
Več o programu samem pa nam<br />
razkrije njegovo polno ime: „POTA –<br />
program mednarodnega skupinskega<br />
prostovoljstva.“<br />
Vsaka od teh štirih besed ima svojo težo<br />
in pomen, ki jo velja pogledati malo pobližje.<br />
„Program“ pomeni, da ta dejavnost ni<br />
več samo projekt, ki bi trajal samo neko<br />
določeno (krajše) časovno obdobje, ampak<br />
da je zastavljena tako, da se izvaja<br />
dlje časa. Letošnja izvedba je bila že peta<br />
po vrsti, na kar smo ponosni in kar nas<br />
navdaja z veseljem in zaupanjem, da delamo<br />
dobro in v pravo smer.<br />
„Mednarodno“ pomeni, da gre za dejavnost,<br />
ki želi presegati okvire našega naroda<br />
in kulture (zato je bilo nekaj časa v igri<br />
tudi poimenovanje „medkulturno“), nas<br />
potegniti iz tega, kar nam je domače in<br />
običajno ter nas izpostaviti drugačnim<br />
načinom, pogledom, vrednotam, razumevanjem<br />
in praksam – tako stopamo v<br />
dialog z drugo kulturo preko skupnega<br />
dela, podeljevanja izkušenj, predvsem pa<br />
medsebojnega učenja in bogatenja.<br />
„Skupinsko“ nam pove, da v tej dogodivščini<br />
ni poudarek na posamezniku, ampak<br />
le-ta vanjo vstopa kot del skupine. Življenje<br />
v skupini nas teše in oblikuje povsem<br />
drugače, kot kadar živimo sami:<br />
učimo se prilagajanja, sklepanja kompromisov,<br />
sprejemanja in priznavanja svojih<br />
napak, odpuščanja napak drugih, podeljevanja<br />
lepih in priznavanja težkih trenutkov,<br />
in skozi vse to spoznavamo same<br />
sebe na popolnoma nove načine.<br />
„Prostovoljstvo“ končno pomeni, da ne<br />
gre za turizem ali za počitnice, ampak za<br />
delo, ki ga opravimo zastonj, brez pričakovanja,<br />
da bi v zameno dobili kakšno finančno<br />
ali materialno povračilo. V svetu,<br />
kjer se na karkoli zastonjskega marsikdaj<br />
gleda bodisi kot na nekaj nevrednega<br />
(„vse, kar je vredno, nekaj stane“) bodisi<br />
kot na nekaj nespametnega („samo bedaki<br />
delajo zastonj, ko bi lahko za to zahtevali<br />
plačilo“), ima odločitev za prostovoljno<br />
delo pozitivne posledice tako za<br />
tistega, ki je deležen njegovih učinkov<br />
(„še so ljudje, ki ne gledajo na denar ali<br />
na svojo neposredno korist“), kot za prostovoljca<br />
samega (odkritje, da človeka<br />
180
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
bolj obogati pogled, poln vesele hvaležnosti,<br />
kot visoka denarna nagrada, je neprecenljivo).<br />
Kakšen je torej osnovni namen tega programa<br />
Morda ga najlažje opišemo z besedo<br />
„eksperiment“, ki jo tudi moramo<br />
najprej razložiti. Primer: v <strong>Slovenski</strong>h <strong>jezuiti</strong>h<br />
je bilo opisanih že kar nekaj romanj<br />
naših novincev ob koncu njihovega noviciatskega<br />
obdobja – in to romanje je<br />
eden od zadnjih eksperimentov, skozi katere<br />
mora novinec in v času katerih je postavljen<br />
v neobičajno okolje, da bi tam<br />
morda odkril o sebi kaj novega, zagotovo<br />
pa poglobil in jasneje videl to, kar pri sebi<br />
že pozna. V tem smislu bi lahko rekli, da<br />
je glavni namen programa POTA ponuditi<br />
„eksperiment“, se pravi okolje, v katerem<br />
se udeleženec lahko sreča s samim<br />
seboj pod novimi pogoji, da bi o sebi izvedel<br />
kaj novega: preveril svoje poglede<br />
na svet in njegovo razumevanje, morda<br />
spoznal kakšne nove talente in sposobnosti,<br />
ki jih nikoli prej ni bil prisiljen uporabiti<br />
ali razviti, bolj jasno prepoznal svoje<br />
življenjske vrednote in svoj poklic …<br />
Za zaključek tega razmišljanja velja dodati<br />
še dvoje poudarkov. Prvi je povezan z<br />
izrazom „misijonski“, ki se ga velikokrat<br />
povezuje s programom POTA. Dejstvo je,<br />
da je večina naših gostiteljev bodisi slovenskih<br />
misijonarjev in misijonark bodisi<br />
drugih, ki delujejo na takšnem ali drugačnem<br />
misijonskem področju. Kljub temu,<br />
da torej naši prostovoljci delujejo tudi na<br />
misijonih in v tem smislu v času svojega<br />
bivanja tam so tako ali drugače misijonarji,<br />
v imenu programa nikjer ne piše „misijonski“,<br />
ker njegov glavni namen ni misijonska<br />
pomoč (čeprav prostovoljci vsako<br />
leto zberejo precej sredstev, ki jih odnesejo<br />
svojim gostiteljem v podporo njihovega<br />
delovanja), ampak formacija udeležencev<br />
v zrelejše in odgovornejše ljudi.<br />
Drugi poudarek pa velja krščanskemu<br />
značaju programa. V logotipu programa<br />
je črka T oblikovana kot križ – diskreten, a<br />
jasen. Tako so tudi krščanske vrednote v<br />
programu jasna osnova, čeprav jih nikoli<br />
ne poudarjamo toliko, da bi to postalo<br />
ovira za udeležbo tistih, ki se morda ne<br />
čutijo kristjane. Križ tako ni nekaj, kar bi<br />
ljudi delilo na „naše“ in „njihove“, temveč<br />
postaja znamenje, ki okoli sebe zbira vse,<br />
ki verjamejo v Ljubezen, Resnico, Dobroto<br />
in Lepoto.<br />
Število udeležencev programa se vsako<br />
leto giblje med 50 in 70, kar nas navdaja<br />
z zaupanjem, da delamo to, kar je dobro<br />
in potrebno. In če v prihodnosti srečate<br />
koga, ki se je programa udeležil, le izkoristite<br />
priložnosti in ga povprašajte o njegovih<br />
izkušnjah – podelitev bo zagotovo<br />
lepa obogatitev za oba!<br />
<br />
Primož Jakop<br />
181
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
+ Jože Zupanc<br />
POKOJNI<br />
V nedeljo, 28. novembra je v 83.<br />
letu življenja umrl Jože Zupanc,<br />
oče Marka Zupanca, zadnjega od<br />
petih otrok. Pogreb je bil v 2. decembra<br />
v Dolnjem Logatcu, kjer<br />
leži tudi žena Angela, ki je umrla<br />
pred leti. Pri pogrebu in sv. maši<br />
za pokojnega je bilo več duhovnikov.<br />
Tudi jezuitov se nas je nekaj<br />
udeležilo zadnjega slovesa od pokojnega<br />
očeta Jožeta ter seveda<br />
številni sorodniki, znanci, župljani.<br />
Na pogrebu in pri maši je bil<br />
tudi provincial p. Milan Bizant.<br />
Pogreb in somaševanje sta vodila<br />
viški župnik p. Marjan Čuden in<br />
kaplan p. Andraž Arko, frančiškana,<br />
ker je bil pokojni viški župljan.<br />
Govorniki na pogrebu so poudarili<br />
to, kar je o pokojnem rekel njegov<br />
rodni brat, duhovnik Marijan<br />
Zupanc na vprašanje, kaj bi rekel<br />
o svojem bratu: »Vsekakor bi poudaril<br />
njegovo poglobljeno vero,<br />
ki se je izražala v verski vzgoji<br />
otrok, v zavzetosti za Marijino legijo<br />
in v zelo aktivnem sodelovanju<br />
v župniji Ljubljana-Vič.« Sin<br />
Marko je še dodal njegovo dobrodelnost,<br />
saj je pomagal in sodeloval<br />
ter se odzival na mnoge<br />
prošnje za pomoč in pri dobrodelnih<br />
pobudah, ki so jih organizirali<br />
frančiškani, <strong>jezuiti</strong> ali druge<br />
cerkvene ustanove.<br />
Pokojni oče je bil močno povezan<br />
z <strong>jezuiti</strong> kot dobrotnik in nedvomno<br />
z zvesto molitveno podporo.<br />
Njegova voščila za božič in veliko<br />
noč so o tem pričala. Zato smo<br />
Gospodu hvaležni zanj in za vse,<br />
kar smo po njem prejeli.<br />
182
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
Poletni tedni na uradu JRS<br />
Tudi letošnje poletje je bilo naporno in obarvano z mnogimi dogodki.<br />
Najpomembnejši dogodek je, da smo se 'osamosvojili' - na prošnjo Evropske<br />
JRS s sedežem v Bruslju - in ustanovili novo slovensko društvo z<br />
uradnim imenom Jezuitsko združenje za begunce Slovenije. Torej novo<br />
ime društva, a še vedno ista ekipa in isto poslanstvo v službi ljudem v stiski<br />
bodisi v Azilnem domu, v Centru za tujce ali drugod po <strong>Sloveniji</strong>.<br />
Ostali pomembnejši dogodki so<br />
bili:<br />
* 9. junija je bila v prostorih Evropskega<br />
parlamenta predstavitev<br />
mednarodnega raziskovalnega<br />
projekta o ranljivosti prosilk in<br />
prosilcev za mednarodno zaščito<br />
v Centrih za tujce v 23 državah<br />
Evropske Unije. Raziskavo v <strong>Sloveniji</strong><br />
je vodil dr. Robin Schweiger<br />
direktor Jezuitskega združenja za<br />
begunce Slovenije, ki se je tudi<br />
udeležil te predstavitve.<br />
* JRS je v mesecu juniju organizirala<br />
v Centru za tujce t.i. »Igre<br />
brez meja«, ki vedno dobro 'vžgejo'<br />
med vsemi, ki so nastanjeni v<br />
tem centru. Letos smo imeli zelo<br />
vroče in soparno vreme. Igrali<br />
smo odbojko in celo nogomet.<br />
Nogometna tekma je bila 'svetovno<br />
prvenstvo' v malem, saj so<br />
igrali predstavniki različnih kontinentov<br />
Evrope, Afrike, Azije in Latinske<br />
Amerike. Igralci so bili iz<br />
Mehike, Somalije, Eritreje, Palestine,<br />
Afganistana, Turčije in Bosne.<br />
Igre smo zaključili v sproščenem<br />
pogovoru ter ob prigrizku slovenskih<br />
dobrot, ki so jih pripravili naši<br />
prostovoljci. Te igre so bile lepa<br />
priložnost tudi za medkulturni<br />
dialog, ki gre 'lažje' ne samo preko<br />
igre, ampak tudi v konkretnem<br />
spoznavanju ljudi tudi ob slovenskih<br />
dobrotah.<br />
* Ob dnevu begunca je bila 17. junija<br />
osrednja slovesnost v Azilnem<br />
domu v Ljubljani. Slovesnosti<br />
se je udeležila tudi ministrica<br />
za notranje zadeve Katarina Kresal.<br />
V imenu nevladnih organizacij<br />
je vse udeležence pozdravil tudi<br />
dr. Robin Schweiger, ki je v svojem<br />
govoru kritično predstavil trenutno<br />
situacijo v <strong>Sloveniji</strong> in v Ev-<br />
POGLEDI IN ODMEVI<br />
183
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
ropi glede migracijske politike in<br />
podal pobude za pravičnejšo<br />
ureditev. V nedeljo 20. junija pa<br />
je bila v Centru za tujce mašna<br />
daritev ob dnevu begunca za<br />
špansko govoreče katoličane.<br />
* Dr. Robin Schweiger, je sodeloval<br />
na 20. Dragi mladih v Mariboru<br />
z naslovom "Živi in pusti<br />
sled...". V svojem nagovoru je<br />
na kratko predstavil delo in poslanstvo,<br />
ki ga opravlja pri Jezuitskem<br />
združenju za begunce Slovenije. Poudaril<br />
je, da so migracije - znotraj njih<br />
še posebej begunska tematika - vrh ledene<br />
gore težkih in neurejenih družbenih<br />
razmer v svetu. Ljudje so in bodo<br />
vedno na poti za boljše in varnejše življenje.<br />
Zato je potrebno reševati vzroke,<br />
da ljudje ne bi več zapuščali svoje<br />
domove in izvorne države. Od leta<br />
1991 pa do leta <strong>2010</strong> je zaprosilo za<br />
mednarodno zaščito v Republiki <strong>Sloveniji</strong><br />
18 tisoč ljudi, skozi Center za tujce<br />
pa je šlo 75 tisoč ljudi. Evropska unija<br />
ima vedno »bolj trdnjavsko mentaliteto<br />
v odnosu do tujcev, a obenem potrebuje<br />
delovno silo, zato je potrebno<br />
ustvarjati in graditi drugačno vizijo sobivanja<br />
v Evropi«, je poudaril direktor te<br />
nevladne organizacije.<br />
* V mesecu avgustu (16.-22. avgust) je<br />
JRS že osmič organiziral tedenski program<br />
»Počitnice« za matere in njihove<br />
otroke – begunce, tujce, prosilke za<br />
mednarodno zaščito ob morju, v Portorožu.<br />
V letošnjem letu se nam je pridružilo<br />
8 žensk in 17 otrok s skupino 7 animatork<br />
in animatorjev pod vodstvom<br />
strokovne delavke Rebeke Balažić Tonkli.<br />
Letos je bilo vreme precej naklonjeno,<br />
saj je bilo večinoma sončno<br />
in vroče. Tako so precej časa<br />
preživeli na plaži in se kopali v<br />
morju ter se igrali razne družabne<br />
in športne igre. Ob večerih<br />
so spoznavali lepote Portoroža<br />
in izdelovali razne izdelke na<br />
ustvarjalnih delavnicah. Otroci<br />
so osvojili veščine plavanja, kot<br />
vsako leto pa so bili najbolj aktualni<br />
skoki v vodo s pomola. Ob<br />
slovesu so si obljubili, da ostane-<br />
184
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
jo v stiku skozi celo leto in se morda<br />
drugo leto ponovno srečajo na istem<br />
mestu.<br />
* Od 8. do 10. septembra je dr. Robin<br />
Schweiger sodeloval v Španiji na mednarodni<br />
konferenci, ki jo je organiziral<br />
Scribani network z naslovom "European<br />
Migration and Asylum policies:<br />
Coherence or Contradiction - An Interdisciplinary<br />
Evaluation of the EU<br />
Summits of Tampere (1999), The Hague<br />
(2004) and Stockholm (2009)". Na<br />
tej konferenci, je direktor Jezuitskega<br />
združenja za begunce Slovenije imel<br />
referat z naslovom "The 'Average detainee'<br />
in Slovenian detention center",<br />
kjer je predstavil izsledke raziskave, ki<br />
jo je opravil v Centru za tujce v preteklem<br />
letu.<br />
* V četrtek 16. septembra je JRS pripravil<br />
dogodek v sklopu drugega socialnega<br />
tedna v RS pod naslovom »Preživeti<br />
ali zaživeti Njen direktor je v župniji<br />
Ljubljana-Dravlje imel predavanje z naslovom:<br />
Migracije: Izziv za Slovenijo<br />
* Direktor Jezuitskega združenja za begunce<br />
Slovenije se je udeležil Svetovnega<br />
foruma o migracijah, ki je med 8.<br />
in 12. oktobrom potekal v ekvadorski<br />
prestolnici Quito. Tema že četrtega<br />
takšnega foruma je bila: "People on the<br />
move towards universal citizenship:<br />
tearing down the model, building social<br />
actors". Namen tega Foruma je bilo<br />
srečanje in iskanje še večje povezanosti<br />
različnih akterjev na področju boja<br />
za bolj humano migracijsko politiko in<br />
posledično svetovnega reda.<br />
Pogled naprej<br />
Naše delo pri Jezuitskem združenju za<br />
begunce Slovenije se lahko nadaljuje,<br />
ker nas mnogi znani in neznani dobrotniki<br />
podpirajo s finančnimi sredstvi, z<br />
nasveti, s konkretno pomočjo ter z molitvijo.<br />
Vsak človek, ki se nahaja v specifični<br />
situaciji je hvaležen za vsako pomoč<br />
tudi za lepo besedo ali pogled sočutja.<br />
Hvala vsem, ki na mnogotere načine<br />
prispevate k drugačni kulturi sobivanja,<br />
h kulturi sprejemanja in ljubezni<br />
med različnimi ljudmi ter narodi.<br />
Rebeka Balažić Tonkli &<br />
p. Robin Schweiger<br />
Kdor bi rad pomagal ter nakazal denar<br />
za naše delo v službi ljudem, ki so<br />
potrebni pomoči lahko to stori na TRR<br />
pri NLB: 0201 4025 8833 891, s pripisom<br />
donacija. Že vnaprej hvala!<br />
185
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
Ignacijev dom duhovnosti<br />
Predavanje p. Marka Ivana Rupnika<br />
»V pogledu Duha«<br />
Ignacijev dom duhovnosti in enoletni<br />
študijski program Duhovnega izpopolnjevanja<br />
na Teološki fakulteti sta ob<br />
470. obletnici ustanovitve Družbe Jezusove,<br />
85. obletnici blagoslovitve<br />
prvega slovenskega Doma duhovnih<br />
vaj in ob ponovnem odprtju ter blagoslovu<br />
tega doma 12. decembra <strong>2010</strong><br />
na Teološki fakulteti organizirala predavanje<br />
p. Marka Ivana Rupnika »V pogledu<br />
Duha«.<br />
Predavatelj je poslušalcem v nabito<br />
polni dvorani spregovoril o močni alergiji<br />
sodobnega sveta, ki jo ima do Boga<br />
in sploh krščanstva. Krivi smo mi kristjani,<br />
ker smo iz Boga naredili predmet, ki<br />
se ga moramo naučiti. Božjo ljubezen<br />
smo spremenili v moralne zakone. Vera<br />
je postala prisila, a ne svobodna odločitev<br />
na temelju osebnega izkustva Boga<br />
ljubezni, ki jo vsakemu razodeva Jezus<br />
Kristus. Treba je živeti Kristusa in z življenjem<br />
pričevati o njem. Nikakor ni<br />
dovolj samo vedeti o njem kot zgodovinski<br />
osebnosti. Najprej je potrebno<br />
ljubezensko življenje z Bogom v Jezusu,<br />
šele nato razmišljanje in govorjenje<br />
o tem izkustvu. To izkustvo nam daje<br />
Sveti Duh, ki je v nas, tega izkustva ne<br />
moremo narediti z nobeno človeško<br />
metodo. Vsa vzgoja naj bi to upoštevala.<br />
Vzgojitelji morajo najprej pokazati,<br />
kako živijo iz moči in modrosti Duha in<br />
le toliko so lahko prepričljivi in uspešni.<br />
p. Jože Roblek http://www.<strong>jezuiti</strong>.si<br />
186
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
Nova knjiga<br />
Anton Gričnik<br />
Božji mlini<br />
Pri Župnijskem zavodu<br />
Dravlje je izšla knjiga Antona<br />
Gričnika, BOŽJI MLI-<br />
NI, Nekaj primerov v razmislek,<br />
kako se v življenju<br />
dobro plačuje in hudo<br />
kaznuje.<br />
Kot je pojasnjeno v podnaslovu,<br />
avtor v knjigi najprej<br />
poda nekaj teoloških<br />
opozoril in razlag glede<br />
obravnavane tematike,<br />
sledijo pričevanja nekaterih<br />
slovenskih duhovnikov<br />
in nekaj pričevanj vernih<br />
laikov. Avtor je knjigo posvetil<br />
»prerano preminulemu<br />
prijatelju, jezuitskemu<br />
p. dr. Lojzetu Kovačiču, ki<br />
me je s številnimi prispevki<br />
zanjo zelo vzpodbujal.«<br />
Knjiga ima 256 str., stane<br />
pa 5 EUR.<br />
187
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
Kratek pregled leta <strong>2010</strong><br />
• P. provincial je v imenu jezuitov čestital novoimenovanim (nad)škofom v začetku<br />
leta: dr. Antonu Stresu za ljubljansko nadškofijo, dr. Petru Štumpfu za<br />
murskosoboško škofijo, dr. Marjanu Turnšku za mariborskega nadškofa pomočnika.<br />
Čestital je dr. Stanislavu Lipovšku ob imenovanju za celjskega škofa.<br />
• V <strong>Slovenski</strong>h <strong>jezuiti</strong>h smo v dveh nadaljevanjih objavili pripovedovanje p. Radka<br />
Rudeža o slovenskih jezuitskih misijonarjih v Zambiji in Malaviju, ki ga je zapisal<br />
p. Janez Mlakar. Predstavila sta se nam novinca Benjamin Bevc in Egon<br />
Hriberšek; Bog pa je poklical k sebi Ireno Vetrih Bertolini, mamo p. Frančka in<br />
Ivanko Benda, mamo p. Andreja.<br />
• Od 8. do 10. aprila nas je devet slovenskih jezuitov poromalo v San Giovanni<br />
Rotondo, kjer smo se priporočili svetniku. Občudovali smo sobrata p. Marka<br />
Rupnika z ekipo Centra Aletti pri zaključnih delih sijajnega mozaika v kripti<br />
cerkve.<br />
• Za veliko noč je izšla odlična knjiga Johna O'Malleya »Prvi <strong>jezuiti</strong>« v prevodu<br />
Anamarije Beniger. Za svoje delo avtor piše, »da ni nobene knjige v katerem<br />
koli jeziku, ki bi obravnavala pastoralne dejavnosti (službe – ministeria) in kulturo<br />
prvih jezuitov na tako vseobsegajoč način, kakor poslušam sam v tej knjigi«<br />
(str. 24).<br />
• 18. aprila je bil v Valladolidu v Španiji proglašen nov blaženi iz Družbe Jezusove:<br />
p. Bernard de Hoyos (1711 – 1735), prvi apostol Srca Jezusovega v Španiji.<br />
V junijski številki naše revije nam ga je predstavil p. Adolfo Nicolás, vrhovni<br />
predstojnik Družbe.<br />
• V prvi polovici leta je Bog poklical k sebi kardinala p. Tomaša Špidlika, duhovnega<br />
očeta in voditelja p. Marka Rupnika in Centra Aletti; p. Jožeta Plevnika,<br />
Kanadčana, slovenskega jezuita, avtorja draveljskih knjig z razlago novozaveznih<br />
spisov Božje besede; p. Lojzeta Kovačiča, arhivarja in kaplana pri Sv. Jakobu<br />
v Ljubljani.<br />
• Od 6. do 9. junija smo se v Splitu srečali in pogovarjali hrvaški provincial p.<br />
Ivan Koprek s svetovalci ter slovenski provincial p. Milan Bizant s svetovalci.<br />
Koristne pogovore je spremljalo lepo vreme, že toplo morje in prijetno bratsko<br />
druženje.<br />
188
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
• Sončnega 13. junija je bil v Celju množično obiskan <strong>Slovenski</strong> evharistični kongres.<br />
P. Tomaž Podobnik je v aprilski številki <strong>Slovenski</strong>h jezuitov v pripravi na ta<br />
kongres objavil članek »Klic k povezavi za evharistično prenovo Slovenije.« Lojze<br />
Grozde je bil razglašen za blaženega. V njem nam je Bog »razodel zgled ljubezni<br />
do Kristusa in doslednega življenja po evangeljskih načelih« (iz molitve).<br />
• Diakon Marjan Kokalj je bil 26. junija v ljubljanski stolnici posvečen v duhovnika,<br />
novo mašo pa je pel 11. julija v Selcih nad Škofjo Loko. »Kje me je Kristus<br />
našel Pritegnila me je njegova luč, ki razblinja temo in daje vsemu življenje,<br />
barvo, obliko obstoj« (v junijski številki <strong>Slovenski</strong>h jezuitov).<br />
• P. Marko Ivan Rupnik je 27. junija v Črnem vrhu nad Idrijo obhajal srebrno mašo.<br />
• Konec junija smo se slovenski <strong>jezuiti</strong> že tradicionalno srečali na Ignaciju, Rdeči<br />
breg na Pohorju. Naš gost pri pogovoru o Cerkvi v <strong>Sloveniji</strong> in naši vlogi v njej<br />
je bil dr. Ivan Štuhec.<br />
• V začetku julija je skupina slovenskih jezuitov pod vodstvom provinciala p. Milana<br />
Bizanta v Stični opravila letne 8-dnevne duhovne vaje. Na Bledu so letovali<br />
novinci iz noviciata v Genovi v Italiji, kjer sta bila tudi Egon Hriberšek in Benjamin<br />
Bevc. Novincem in magistru se je pridružil tudi naš magister p. Jože Roblek.<br />
• God sv. Ignacija smo slavili pri Sv. Jožefu v Ljubljani. Somaševanje je vodil novomašnik<br />
p. Marjan Kokalj. Vsako leto se god sv. Ignacija slovesno obhaja tudi<br />
v edini Ignaciju posvečeni cerkvi v <strong>Sloveniji</strong>, na Rdečem bregu na Pohorju.<br />
• Poleti so bili na oddihu v <strong>Sloveniji</strong> misijonarji, patri Jože Grošelj, Janez Mujdrica<br />
in Lojze Podgrajšek iz Zambije in Malavija ter p. Janez Mihelčič iz Kirgizije.<br />
Jeseni je bil v <strong>Sloveniji</strong> na obisku p. Vladimir Kos iz Tokia, ki je v Dravljah obhajal<br />
svojo biserno mašo.<br />
• Poletje je v Cerkvi na Slovenskem tudi čas personalnih sprememb, podobno v<br />
slovenski provinci DJ: na študij v ZDA sta odšla patra Damjan Ristić in Miran<br />
Žvanut; iz Rima sta se vrnila v Slovenijo patra Lojze Cvikl in Janez Sraka – oba<br />
sta v Mariboru; tretjo probacijo sta končala patra Ivan Bresciani in Jožko Zajec<br />
in prišla v Ljubljano; v tretji probacijo so šli p. Peter Lah v ZDA in p. Albert Bačar<br />
na Irsko ter p. Janez Sever v ZDA (iz Ruske regije DJ); študij teologije v Londonu<br />
je končal Robert Dolinar in prišel v Ljubljano; v Dravljah je ostal novomašnik<br />
p. Marjan Kokalj; iz Maribora v Ljubljano je prišel p. Jože Roblek, iz Ljubljane<br />
v Rim za voditelja slovenske sekcije Vatikanskega radia pa je odšel p.<br />
189
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
Ivan Herceg; p. Franček Bertolini je bil v okviru mariborske nadškofije imenovan<br />
za župnijskega upravitelja župnije Maribor – Sv. Rešnje Telo.<br />
• Pri založbi Dravlje je izšla knjiga p. Jožeta Puclja »Človek na poti k uresničenju«,<br />
s podnaslovom »Po sledeh krščanske etike«.<br />
• Apostolski nuncij Santos Abril y Catelló je 26. septembra blagoslovil obnovljeni<br />
dom duhovnih vaj pri Sv. Jožefu v Ljubljani – Ignacijev dom duhovnosti. Blagoslov<br />
je sovpadel s 85-letnico blagoslovitve prvega doma duhovnih vaj in<br />
470-letnico ustanovitve Družbe Jezusove.<br />
• Pomembne jubileje so jeseni slavili patri Janez Knafeljc – zlato mašo, 60 let redovniškega<br />
življenja in 80-letnico; Vladimir Kos – biserno mašo; in Jože Kokalj<br />
– 65 let redovniškega življenja (7. decembra).<br />
• Še nekaj imenovanj: p. general je imenoval p. Milana Žusta za svojega svetovalca<br />
za ekumenski dialog s pravoslavnimi; mariborski nadškof dr. Franc Kramberger<br />
je imenoval p. Janeza Srako za asistenta za pastoralo izobražencev v<br />
Mariboru in p. Janeza Poljanška, na prošnjo vodstva, za duhovnega voditelja<br />
Slovenika v Rimu; p. Lojze Cvikl je bil jeseni imenovan za začasnega ravnatelja<br />
Gospodarske uprave Nadškofije Maribor. Stanuje na nadškofiji, pripada pa<br />
skupnosti rezidence Srca Jezusovega na Ljubljanski 13 v Mariboru.<br />
• P. Marko Rupnik je z Ateljejem Centro Aletti v <strong>Sloveniji</strong> ustvaril mozaika v župnijski<br />
cerkvi v Pertoči v Prekmurju in župnijski cerkvi Kranj – Zlato polje.<br />
• P. Marko Ivan Rupnik je od 13. do 17. decembra v Nazarjah dajal duhovne vaje<br />
slovenskim škofom.<br />
• 28. in 29. decembra – že tradicionalni simpozij slovenskih jezuitov pri Sv. Jožefu<br />
v Ljubljani. Posebej povabljena gosta: ljubljanski nadškof dr. Anton Stres in<br />
asistent Centralno-vzhodnoevropske asistence DJ p. Adam Žak.<br />
Hrvaško kulturno društvo v Mariboru je v začetku decembra, ob dvajsetletnici<br />
obstoja, podelilo pokojnemu p. Radogostu Grafenauerju Zlato plaketo za<br />
zasluge; p. Francu Cerarju pa prav tako zlato plaketo in ga obenem proglasilo<br />
za Častnega člana društva. Oba odlikovanca sta vsak na svoj način omogočila,<br />
da so Hrvati v Mariboru mogli imeti in še imajo nedeljsko sveto mašo v primernih,<br />
pozimi tudi ogrevanih bogoslužnih prostorih.<br />
190
<strong>december</strong><br />
<strong>2010</strong><br />
Leto 2011 - jubileji<br />
Mašniška jubileja<br />
Diamantni mašnik<br />
P. Radko Rudež, Lusaka (Zambija), 28. 06. 1946 – 65 let duhovništva<br />
Biseromašnik<br />
P. Alojzij Kukovica, Buenos Aires (Argentina), 19. 03. 1951 – 60 let duhovništva<br />
Redovniški jubileji<br />
65 let redovništva v Družbi Jezusovi<br />
P. Franc Cerar, Maribor, 01. 02. 1946<br />
P. Vital Vider, Maribor, 03. 10. 1946<br />
(P. Jože Kokalj, Ljubljana, 07. 12. 1945, je ta jubilej obhajal <strong>2010</strong>)<br />
50 let redovništva v Družbi Jezusovi<br />
Br. Ivan Podgrajšek, Maribor, 19. 10. 1961<br />
P. Tomaž Podobnik, Ljubljana, 07. 09. 1961<br />
P. Jože Roblek, Ljubljana, 30. 09. 1961<br />
Br. Martin Rezar, Maribor, 17. 02. 1961<br />
P. Stanko Rozman, Kasungu (Malavi), 07. 09. 1961<br />
191
<strong>Slovenski</strong><br />
<strong>jezuiti</strong><br />
Voščilo p. Janeza Mujdrice iz Zambije<br />
Dragi Franc!<br />
Kmalu bo božič - Jezusov<br />
rojstni dan. Pošiljam<br />
ti sliko moje bivše študentke<br />
s svojim sinčkom.<br />
Njegov nasmeh<br />
izraza božično skrivnost<br />
na enkraten način. Molim,<br />
da to vsi globoko<br />
doživimo: naj se zalesketajo<br />
solze globoke<br />
sreče v naših očeh.<br />
Konec tedna grem obiskat<br />
jezuitske kolege v<br />
sosedno državo Malavi.<br />
Tam bomo gradili veliko<br />
jezuitsko gimnazijo. Lojze Podgrajšek me stalno vabi, naj se mu pridružim. On bo<br />
odgovoren za gradnjo, jaz pa naj bi prevzel odgovornost za vzgojo. V misijonu Kasungu<br />
je okrog 15 katoliških osnovnih šol, ki naj bi dale večino jezuitskih dijakov.<br />
Najprej naj bi poskušal dvigniti kvaliteto vzgoje na teh osnovnih šolah. Potem bi pa<br />
pomagal profesorjem nove gimnazije doumeti lepoto in moč jezuitske vzgoje. Skupaj<br />
z Lojzetom bi tako prispevala k razcvetu jezuitske vzgoje v Malaviju. Še pol leta<br />
sem vezan na zambijsko katoliško univerzo in potem, če Bog da in sreča junaška, bi<br />
se preselil v Malavi.<br />
Vse dobro in prisrčen pozdrav iz afriških daljav!<br />
Janez<br />
»Vsem prijateljem misijonov želim vse najboljše za Božič in v novem letu,« vošči<br />
tudi p. Jože Grošelj. »Iskrena hvala za vse molitve in darove.«<br />
Izdaja: Predstojništvo slovenske province Družbe Jezusove (p. Milan Bizant). Izhaja dvomesečno.<br />
Ureja in odgovarja p. Franc Kejžar, Ljubljana.<br />
Vse dopise in plačila pošljite na upravo, Ljubljanska 13, 2000 Maribor, tel (02) 33-12-951 (p. Cerar).<br />
Prostovoljne prispevke za naše glasilo lahko nakažete na naslov:<br />
Rezidenca Družbe Jezusove Ljubljanska 13, 2000 Maribor, žiro račun: 0417 3000 0720 322 s pripisom: "Za revijo".<br />
Založila: Slomškova družba d.o.o., Slomškov trg 3, Maribor. Prelom Andrej Šauperl.<br />
ISSN: 1854-8776<br />
192
Fotgrafija: p. Albert Bačar