klikni ovde - EABP
klikni ovde - EABP
klikni ovde - EABP
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
TELESNA PSIHOTERAPIJA<br />
Šta je telesna psihoterapija?<br />
Telesna psihoterapija je posebna grana psihoterapije u okviru glavne struje psihoterapije,<br />
koja ima dugu istoriju, obimnu literaturu i znanje bazirano na čvrstim teorijskim<br />
pozicijama.<br />
Telesna psihoterapija se zasniva na različitim i eksplicitnim teorijama funkcionisanja duha<br />
i tela (mind-body) koje uzimaju u obzir kompleksnost čitavog sistema interakcija izmedju<br />
tela i duha. Zajednička bazična pretpostavka je da postoji funkcionalno jedinstvo izmedju<br />
duha i tela i da je telo celokupna ličnost. Telo ne znači samo somu i ne znači da se može<br />
odeliti od duha tj. psihe. Mnogi pristupi u psihoterapiji dotiču ovu oblast.Telesna<br />
psihoterpija je smatra fundamentalnom.<br />
Telesna psihoterapija se bazira na razvojnom modelu, teoriji ličnosti, hipotezama o poreklu<br />
poremećaja i promena, kao i na bogatim i raznovrsnim dijagnostičkim i terapeutskim<br />
tehnikama koje se upotrebljavaju u terapeutskoj relaciji. Postoji mnogo različitih i ponekad<br />
sasvim razdvojenih pristupa unutar telesne psihoterapije kao što ih ima u drugim granama<br />
psihoterapije.<br />
Telesna psihoterapija je takodje i nauka koja se razvila u poslednjih sedamdeset godina na<br />
bazi rezultata istraživanja u biologiji, antropologiji, etiologiji, neurofiziologiji, razvojnoj<br />
psihologiji, neonatologiji, perinatalnim studijama i mnogim drugim disciplinama.<br />
Ona postoji kao specifičan terapeutski pristup sa bogatom naučnom bazom na osnovu<br />
eksplicitne teorije. Izuzetno je širok spektar verbalnih i neverbalnih tehnika koje se<br />
upotrebljavaju u okviru telesne psihoterapije i neke od tih tehnika upotrebljenih na telu<br />
uključuju dodir, pokret i disanje. Stoga postoji veza sa nekim telesnim terapijama,<br />
somatskim tehnikama i nekim komplementarnim medicinskm disciplinama, ali mada one<br />
mogu takodje uključivati dodir i pokret, one su veoma različite od telesne psihoterapije.<br />
Telesna psihoterapija naglašava kontinuitet i duboku vezu u kojoj svi psiho-korporalni<br />
procesi doprinose, u ravnopravnom odnosu, organizaciji ličnosti. Nema hijerarhijskog<br />
odnosa izmedju duha i tela, izmedju psihe i some. Oboje su funkcionalni i sastavni delovi<br />
celine, kao i interaktivni aspekti te celine.<br />
Definicija rada telesnog psihoterapeuta<br />
1991 godine na Kongresu Telesnih psihoterapeuta u Lindau je prihvaćena ova definicija<br />
telesne psihoterapije:<br />
Direktno i indirektno telesni psihoterapeut radi sa osobom (ličnošću) kao sa suštinskim<br />
utelovljenjem mentalnog, emocionalnog, socijalnog i duhovnog života. On/ona potpomaže<br />
unutrašnje samoregulativne procese i tačnu percepciju spoljašnje realnosti. Kroz svoj rad<br />
telesni psihoterapeut omogućava otuđenim delovima ličnosti da postanu osvešćeni,<br />
prihvaćeni i integrisani delovi selfa.<br />
Da bi mogao da potpomogne ovaj prelaz od otuđenja do celovitosti, telesni psihoterapeut<br />
treba da ima sledeće kvalitete:<br />
1. Intuitivnu svesnost i intelektualno razumevanje zdravog ljudskog razvoja.<br />
2. Znanje različitih šema nerezrešenih konflikata iz detinjstva sa njihovim specifičnim<br />
hroničnim rascepima u umu i telu.<br />
3. Sposobnost da održi čvrst referentni okvir, osetljivost da se uoče razlike i sposobnost da<br />
se shvati međusobna povezanost:<br />
a) Znakova u organizmu koji ukazuju na vegetativni tok, muskularnu hipertenziju i<br />
hipotenziju, energetske blokade, energetsku integracionu pulsaciju, i faze povećanog i<br />
prirodnog samoregulativnog funkcionisanja i:
) Fenomena psihodinamskih procesa transfera, kontratransfera, projekcije, odbrambene<br />
regresije, kreativne regresije, i različitih vrsta otpora.<br />
Definicija predmeta TP<br />
Predmet TP je proučavanje interakcije izmedju klijentovih mentalnih reprezentacija i<br />
njihovih telesnih fenomena. TP se fokusira na to kako telesni fenomeni mogu da<br />
poboljšaju sadašnje psihoterapeutsko znanje, tehnike i razumevanje.<br />
U telesne fenomene spadaju mišicna aktivnost, disanje, položaj tela, mišićne tenzije,<br />
neverbalna komunikacija, itd. Jedan od glavnih fokusa u TP je psihosomatska integracija<br />
individue, a to podrazumeva razmatranje svih aspekata uma, tela i, u nekim slučajevima,<br />
duha.<br />
Karakteristike telesnih psihoterapija :<br />
Pošto se TP sastoji od više pristupa i škola, a diskusije o zajedničkoj teoriji za psihoterapiju<br />
nisu još završene u akademskim krugovima, izdvojićemo glavne zajedničke teorijske<br />
principe za sve moduse TP:<br />
Teorija oklopljavanja: Polazi se od pretpostavke da je ljudsko biće, pre rodjenja, u osnovi<br />
otvoreno, receptivno, netraumatizovano. Proces porodjaja, jake tenzije koje prethode<br />
rodjenju, kao i traume u ranom uzrastu podstiču proces oklopljavanja, odbrane i<br />
emocionalne represije. U zavisnosti od prisustva ili odsustva ljubavi, topline i razumevanja<br />
u okruženju ove će se traume ili spontano, prirodno razrešiti ili će se pojačati. Nerazrešene<br />
traume se učvršćuju i somatizuju i postaju osnova za neuroze, psihološke probleme ili<br />
disfunkcionalna ponašanja.<br />
Za TP je zajedničko shvatanje da intervencija na somatskom nivou utiče na psihički nivo i<br />
obrnuto. Konkretno, somatska intervencija bilo putem masaže, vežbi telesne svesnosti,<br />
dodira, rada na disanju, itd. uticaće na emocionalni, spiritualni i kognitivni aspekt ličnosti.<br />
Terapijski odnos u TP se sastoji od verbalne podrške klijenta zajedno sa nekim oblikom<br />
somatske intervencije. Ovakav udruženi rad pomaze i podstiče somatsko oslobadjanje koje<br />
je neophodno u kompletnom razrešavanju neuroza ili originalnih trauma i odbrambenih<br />
shema.<br />
Ljudsko biće kao energetski sistem: postoje razlike medju pojedinim modalitetima TP u<br />
shvatanju o tome da li treba ili ne treba eksplicitno objašnjavati koncept životne energije da<br />
bi se razumelo telesno i psihičko iskustvo. Već vekovima se ljudsko biće shvata kao<br />
energetski sistem. Joga, borilačke veštine, grčka medicina, kineska akupunktura, kao i<br />
mnoge druge oblasti baziraju svoju praksu na pojmu tela kao protočnog energetskog<br />
sistema. U ovo se uklapa Frojd sa svojim shvatanjem libida, kao i Rajh sa bioenergijom. Sa<br />
zamenom Njutnove fizike kvantnom i Ajštajnovom relativnošću umesto apsolutnog<br />
poimanja prostora i vremena shvatanje materije i energije je dobilo novu dimenziju -<br />
medjusobnu zamenljivost, pretvaranje jednog u drugo. I to ne samo na nivou fotona -<br />
čestice ili talasa, vec i u telu ljudskog bića. Ove nove paradigme, koje ukljucuju koncepte<br />
poput samoorganizujućih sistema, vezuju žive biološke sisteme za fiziku i dovode u<br />
sumnju mehaničko shvatanje prirode. To su neke od paradigmi TP sa kojima mnogi telesni<br />
psihoterapeuti intuitivno i empatički rade. Pojmovi poput bioenergije ili telesne energije<br />
postoje već stotinama godina, kao npr. Ći energija u kineskoj akupunkturi ili Šiatsu, u<br />
opšteprihvaćenim tretmanima čak i od savremene medicine.<br />
Holističko stanovište: TP prihvata opredeljenje humanisticke psihologije koja je odbacila<br />
Dekartov rascep ljudskog bića i i podržava stav da je čovek sinteza duše, tela i duha.<br />
Dakle, naglašava se povezanost uma i tela i insistira se na metodama koje podržavaju to<br />
jedinstvo. Uz to, prihvataju stav koji vodi poreklo još od Spinoze i, kasnije, Pijažea, po
kome psihu čine odnosi izmedju organizma i njegove sredine. Te relacije simultano<br />
uključuju: a) mentalne reprezentacije, b) fiziološko uzbudjenje, c) komunikativni uticaj, d)<br />
feed-back mehanizam pomoću kojega se uči.<br />
Dodir i neverbalna komunikacija: Dodir je od suštinskog značaja za TP teoriju i odvaja<br />
je od drugih teorija psihoterapije. Ranije je važnost dodira bila samo indirektno dokazana<br />
ali novim(2004) rezultatima istraživanja ekipe Prof. Kerstin Moberg, dugim 20 godina sa<br />
preko 400 naučnih radova, dobijamo direktnu naučnu potvrdu ogromne važnosti dodira i<br />
pozitivnog dejstva koje izaziva u organizmu. Njena najnovija knjiga objašnjava kako<br />
oxitocin koji se luči prilikom dodira ima toliko važan relaksirajući i lekoviti učinak.<br />
Ranije je efikasnost dodira indirektno potvrdjena, odnosno, postoji mnogo obimnih ali<br />
nespecifičnih istraživanja na tu temu. Npr. Hunter & Struve, 1997, ili Bonnet & Millet,<br />
1971, su pokazali da dodir ima snažan uticaj na psihofiziologiju, kao i kako se odredjene<br />
forme dodira razlikuju u uticaju. Prikupljeno je mnogo kliničkog znanja medju telesnim<br />
psihoterapeutima koji koriste dodir. Dodirivanje angažuje, sem korteksa, i limbički sistem i<br />
druge primitivnije nekortikalne strukture. Smatra se da i na taj način, putem dodira,<br />
terapeut je u stanju da komunicira sa celom osobom i to znatno više nego u isključivo<br />
verbalnoj terapiji. U TP ne postoji isključivost. Pošto se ona fokusira na ličnost kao celinu<br />
a to znači da verbalna interakcija ima isti značaj kao i telesni fenomeni i ostali neverbalni<br />
izvori informacija i komunikacija.<br />
Prihvata se stav da unutrašnji psiho-fiziološki mehanizam stvara komunikacijski akt i da on<br />
utiče na psihofiziologiju onih koji opažaju ponašanje. Ova pretpostavka je jedna od<br />
osnovnih i za transferni model koji predlaže psihoanaliza kao i za komunikacijski model<br />
sistemskog pristupa. Postoje istraživanja koja pokazuju kako neverbalno ponašanje<br />
pacijenata utiče na terapijski odnos. U njima je jasno opisana uključenost telesnih<br />
fenomena u psihoterapiji (navedeno delo Bonneta i Milleta).<br />
Švedska naučnica, Prof.Kerstin Moberg je istraživala fiziološke aspekte dodira i naučno<br />
dokazala da se prilikom dodira luči hormon oxitocin koji ima povoljan i lekovit efekat na<br />
naš organizam u smislu relaksacije i izazivanja psiho fiziološke anti-stresne šeme koja<br />
omogućava interakcije, smirenost, lečenje i rast.<br />
Puno je uradjeno na etici dodira. Cilj je bio – klijentova dobrobit i zaštita. Da se postavi<br />
sistem po kome će klijent dobiti mnogostruka pozitivna dejstva dodira a biti zaštićen od<br />
bilo kakve zloupotrebe ili seksualnog iskorišćavanja. Posle ogromnog broja diskusija u<br />
stručnim krugovima, pogotovo sa najpoznatijim psihoanalitičarima (da bi se ispravila<br />
greška u teoriji nastala zbog Frojdove nesposobnosti da zamisli topao neerotski dodir), niza<br />
vrlo interesantnih članaka i analiza (neke smo predstavljali na domaćim kongresima),<br />
postavljen je sistem pravila koja su celu problematiku podvela pod kontrolu. Oformljeni<br />
etički komiteti u svakom Udruženju TP, pored ostalog, vode računa o pravilnoj primeni<br />
postavljenih normi spolja i nivoa unutrašnje zrelosti. Na žalost, prostor nas ograničava da<br />
<strong>ovde</strong> prenesemo celi tekst etičkih principa dodira. Mogu samo da naglasim da je dobrobit i<br />
zaštita klijenta u prvom planu i da je napravljen seting za pravilno procesovanje dodira.<br />
Biološki pristupi: biološki modeli su konzistentni i podržavaju stav TP o jedinstvu tela i<br />
uma. Brojna istraživanja su pokazala da je psihopatologija znatno povezana sa fiziološkim<br />
i biohemijskim fenomenima (ona su podstakla razvoj psihijatrijske farmakoterapije).<br />
Brojna literatura na tu temu jasno pokazuje da od antitela do hormona, od hormona do<br />
neurologije, od neurologije do raspoloženja, od raspoloženja do ponašanja, od ponašanja<br />
do okoline, od komunikacije do percepcije i od percepcije nazad do biohemije postoji<br />
kompleksna mreža odnosa koji utiču na razvoj psihopatologije. Mnogo se psihoterapija<br />
razvilo iz saznanja da bi idealna terapija trebala da uključi i utiče na ceo taj ogromni<br />
sistem. Do danas, medjutim, nijedna od njih nije u stanju da svojim metodima upravlja
celim sistemom. Svaka od njih je razvila metode za neke od krucijalnih aspekata<br />
nekolicine matrica unutar sistema sa nadom da će na taj način, dakle, posredno uticati na<br />
ceo sistem. TP pokusava da proširi domen uticanja uključivanjem ponašanja kao i uticajem<br />
ponašanja na:<br />
a) fiziologiju<br />
b) raspoloženje<br />
c) svest<br />
d) komunikacijske stavove.<br />
Modeli zdravlja: etički i praktično TP ne zastupa bilo koji od apsolutnih, idealnih<br />
kriterijuma zdravlja koji bi se smatrali indikatorom za završavanje psihoterapije. Cilj TP, u<br />
tom kontekstu, može da se opiše kao oslobadjanje od bola, neprijatnosti ili neuspešnih<br />
načina samoregulacije. Klijent je glavna determinanta uspešnog završetka terapije. To<br />
znači da se, uopšteno gledajući, konačna odluka bazira na klijentovim osećanjima o<br />
samome sebi i samoproceni o značajnom (tj. u meri koja može da se izrazi pragmatičkim<br />
konceptom “dosta dobrom”) poboljšanju svog stanja. Medjutim, ovaj subjektivni doživljaj<br />
često prati i osvešćivanje klijentove istorije i njenog uticaja, uravnoteženije prihvatanje te<br />
istorije i njenih glavnih protagonista, često i poboljšanje porodičnih odnosa, veće<br />
zadovoljstvo svojim poslom, povećano osećanje adekvatnosti, kompetencije i potencijala,<br />
dublji kontakt sa emocijama i unutrašnjim osećanjima, snažniji osecaj selfa i<br />
samopouzdanja. Terapeut takodje može da registruje da je klijent unapredio sliku o sebi, da<br />
mu je telesno držanje uspravnije, lakše i brže se opušta, adekvatnije savladjuje stres,<br />
adekvatno ispoljava emocije; klijent vrlo često izgleda zdravije, sa energizovanijim licem i<br />
kožom, snažnijim i prirodnijim glasom i obično je aktivniji u iznalaženju zdravijeg<br />
životnog stila.<br />
ISTORIJAT<br />
PRVA PSIHOTERAPIJA<br />
Istorija telesne psihoterapije je ustvari istorija prve psihoterapije. Kako to sad, zapitaćemo<br />
se jer smo odgojeni sa mišlju da je psihoanaliza prva psihoterapija? Međutim, poslednjih<br />
godina 20. veka su se u naučnim krugovima u svetu vodile diskusije o temi prve<br />
psihoterapije i na osnovu činjenica je dokazano da nije tačno to što smo učili, već da se<br />
radi o jednoj zaboravljenoj istoriji. Shvatanje o značaju koje telo ima u psihoterapiji je<br />
starije čak i od psihoanalize. Početak Telesne Psihoterapije se vezuje za Pjera Žanea<br />
(Pierre Janet, 1859-1947), francuskog psihijatra i filozofa, koji je osnovao Psihološku<br />
analizu iz koje je izrasla Frojdova Psihoanaliza. Pre više od 100 godina Žane je osnovao<br />
jednu vrstu analize psihološko telesnih procesa i Frojdova analiza je izrasla iz toga, ali pri<br />
tom odbacivši telo kao nekontrolisano, a ostavivši samo verbalnu komponentu. Na početku<br />
svog rada se Frojd zainteresovao za obimne Žaneove studije o psihološkom automatizmu i<br />
histeriji, rađene na preko pet hiljada slučajeva, inspirisan njima, počeo je i sam da<br />
objavljuje neka nova zapažanja na iste teme pri čemu je samo promenio nazive Žaneovih<br />
termina. Tako je “psihološka analiza” postala “psihoanaliza”, Žaneov “psihološki sistem”<br />
Frojd je prekrstio u “kompleks”, “restrikciju svesti” u “represiju”, “psihološku<br />
disocijaciju” u “katarzu” itd. Telesnu komponentu je izbacio kao nekontrolisanu, a ostavio<br />
je samo verbalno komuniciranje. Frojd je bio neka vrsta cenzora Žanea, a ostao je<br />
zapamćen kao prvi.<br />
Žane je inspirisao i mnoge ključne koncepte u Individualnoj i Analitičkoj psihologiji što su<br />
i Adler i Jung eksplicitno potvrdili. Uz to je svojim konceptima integracije i sinteze,<br />
posebno u odnosu na razvoj kognitivnih funkcija iz senzorno-motorno-emocionalnih<br />
osnova, uticao i na shvatanja Piageta, a indirektno i na Psihologiju spektra svesti Kena<br />
Wilbera. Pošto je Žane bio prvi od psiholoških analitičara nove generacije koji se fokusirao
na shvatanje značaja koji telo ima u psihoterapiji, može se bez preterivanja smatrati prvim<br />
telesnim psihoterapeutom i prethodnikom Wilhelma Reicha(1897-1957). Možemo smatrati<br />
da je telesna psihoterapija, na način na koji ju je praktikovao i shvatao Pjer Žane, starija od<br />
psihoanalize koja se razvila iz Žaneovog rada kao posebno usmerenje. Psihoanaliza je<br />
kasnije napustila integrativni pristup time što je zanemarila telo i koncentrisala se primarno<br />
na verbalne komunikacije.<br />
Za razliku od kasnije sužene psihoanalize, prvobitna Žaneova psihološka analiza je<br />
primarno psihofizički proces koji podrazumeva integrativni pristup u kojem telo ima<br />
podjednaku vrednost i značaj. Nakon analize neophodna je sinteza fragmentiranih i<br />
disociranih stanja neurotičnog pacijenta upozoravao je Žane, što je isto zaboravljeno.<br />
Takođe se malo zna da je odmah posle Žanea, a paralelno sa psihooanalizom, Roberto<br />
Asiađoli razvio Psihosintezu. Zaboravljemo da sinteza mora biti ravnoteža analizi da bi se<br />
proces psihoterapije pravilno odvijao. Krajnje je vreme da se setimo ove zaboravljene<br />
istorije.<br />
Žane se bavio odnosom između disanja i emocionalnosti i, zajedno sa Charles Richetom<br />
(inspirisao je poznate Šarkoove studije o histeriji), veoma detaljno je ispitao i prikazao<br />
disajne obrasce kod neuroza. Ukazao je na preterano grudno disanje sa malim<br />
abdominalnim pokretima, kao i obrnutu disfunkciju - naglašeno abdominalno disanje sa<br />
neznatnom uključenošću toraksa; dalje, “antagonističko disanje” koje je, u stvari,<br />
kontrapulsirajuće - grudi i abdomen se ne pomeraju sinhrono. Opservirao je disanje<br />
klijenata u stanjima dubokog sna i došao do mnogih korisnih nalaza.<br />
Proučavajući protok telesnih fluida ukazao je na blisku povezanost između kongestiranih<br />
tkiva, poremećene cirkulacije, kardiovaskularne hipo/hiper funkcije, sledstvenog krvnog<br />
pritiska i emocionalne neravnoteže (vazo-motorna neuroza).<br />
Isto tako je ukazao na vezu između visceralnih senzacija i emocionalnosti i razvio čitavu<br />
gastro-intestinalnu teoriju neuroza u kojoj je zastupao povezanost između peristaltičkih<br />
funkcija u utrobi i ispoljenih emocionalnih stavova. Istraživao je kvalitete vizuelne i<br />
auditivne pažnje u odnosu na emocionalnu reaktivnost i ukazivao na značaj kontakta<br />
očima. Sem eksterocepcije (funkcionalni sistem pomoću kojeg se dobijaju informacije iz<br />
pet osnovnih čula) i interocepcije (informacije iz viscere) bitna je i propriocepcija koja<br />
nam obezbeđuje informacije iz mišića i na taj način mišićnu svest i osećaj ravnoteže<br />
(kinestetičko čulo). Propriocepcija je fundamentalna za formiranje naše telesne slike,<br />
“uzemljenost” u svetu, koordinaciju i organizaciju kretanja.<br />
Žane je koristio u tretmanu masažu i bavio se reedukacijom kretanja, pokreta sa ciljem da<br />
utiče na ono što je on nazvao “kontrakcijama” u muskulaturi. Naglašavao je da je masaža<br />
važan oblik neverbalnog komuniciranja sa klijentom i insistirao na načinu na koji će se ona<br />
primeniti. Terapeut, ističe on, treba da objasni funkciju telesnog tretmana dodirom, da<br />
smanji anksioznost i pokaže veliko poštovanje za svog pacijenta. Na početku dodirivaće<br />
odabranu oblast bez pokretanja ruku, lagano da bi tako “probudio” desenzitizovano tkivo i<br />
usmerio klijentovu pažnju na muskularne senzacije kojih ovaj nije bio svestan.<br />
Inače, Žaneov obiman rad je bio prilično zanemaren sve dok ga nisu ponovo “otkrili”<br />
savremeni istraživači post-traumatskog stresnog poremećaja koji su uočili krucijalni značaj<br />
njegovih uvida u toj oblasti. Pošto su sećanja na traumu kodirana u telu neophodno je<br />
shvatanje telesnih procesa. Mnogi savremeni tretmani klijenata sa traumatskim iskustvom<br />
fokusirani su na razrešavanje trauma uz pomoć oslobađanja blokiranih motoričkih<br />
potencijala. Jer, kako kaže Žane, da bi se zaboravila prošlost neophodno je promeniti<br />
ponašanje u sadašnjosti. Telo tu ima tu nezaobilaznu ulogu. Znači, možemo reći da je Žane<br />
bio prvi telesni psihoterapeut i rodonačelnik čitave plejade škola telesne psihoterapije.<br />
Naravno, mi <strong>ovde</strong> govorimo o modernoj istoriji psihoterapije. Ali, svakom ko se zadubi u<br />
izučavanje psihoterapije će uskoro biti jasno da se ona bazira na prastarim tradicijama, kako
Istoka, tako i Zapada. Ali, pošto nad njima nemamo kontrolu, dobrim delom se pravimo da i ne<br />
postoje, ili naglasimo neke delove, a neke zanemarimo itd. U poglavljima koja slede ću na<br />
jedan zaobilazan način ću pokušati da se približim ovoj problematici.<br />
Razmatranjem Žaneovih doprinosa u utemeljavanju telesne psihoterapije nikako se ne<br />
umanjuje značaj i mesto Wilhelma Reicha (1897-1957),koji je za mnoge, istovremeno,<br />
inspirator i protagonista, ali i neko zbog koga su odbacivali ovu granu psihoterapije.<br />
Rajhov uticaj na civilizaciju i psihoterapiju<br />
Međutim, danas, u stručnim krugovima sve više ljudi uviđa da je Rajh ostavio veličanstveno<br />
zaveštanje čovečanstvu za nastupajući milenijum. Njegov uticaj, iako do sada skrivan pod<br />
imenima onih koji su došli kasnije, je ogroman.Uticaj njegovih hrabrih uvida tek počinje da se<br />
manifestuje u raznim oblastima društvenih i medicinskih nauka.<br />
Uticaj Vilhelma Rajha možemo sagledati na dva nivoa: širi - civilizacijski i uži -<br />
psihoterapeutski. Sve je očiglednije da je Rajh tok cele naše civilizacije usmerio u boljem<br />
pravcu u smislu stvaranja manje represivnog društva, uvođenju principa samoregulacije,<br />
pojašnjavanju uloge seksualnosti, razjašnjenju straha od zadovoljstva (čija spoznaja nije<br />
još uvek sasvim zaživela u javnosti), zasnivanja ekološke svesti, inicijaciji velikih promena<br />
u vaspitanju dece koje su vodile stvaranju humanijeg društva itd. Na polju psihoterapije<br />
njegov uticaj je u osmišljavanju prvih postavki tehnika psihoterapije, analize karaktera,<br />
principa rada sa otporima, principa rada sa energijom, uvođenju neverbalnog kanala<br />
komunikacije. Njegove brilijantne inovacije su postale sastavni deo većine psihoterapija<br />
bez obzira da li se autorstvo spominje ili ne.<br />
Mogli bismo da kažemo da se njegova etiologija bazira na shvatanju toka životne energije,<br />
njenim blokadama i oživljavanjima. Rajh oseća da mora stalno da nas podseća da<br />
prihvatamo život i našu spontanost.Po njemu, osnovni uzrok bolesti leži u nama samima.<br />
Pesnički rečeno, bolest je sveti gnev živog organizma (kome se svakodnevnom represijom<br />
izvitoperuje život).<br />
Dok je njegov rad o karakternoj analizi opšteprihvaćen, kasniji teorijsko-terapijski razvoj u<br />
kome je Reich uključio rad na telu, tzv. Karakteroanalitička vegetoterapija, definitivno je<br />
odbačen od strane psihoanalitičara. Zašto? Postoje indikacije da do odbacivanja nije došlo<br />
samo zbog razlika u poimanju ciljeva i načina kako će se oni dostići. Sve se to desilo u vrlo<br />
burnim vremenima naglog bujanja nacističke vlasti. Reich je tada objavio svoju čuvenu<br />
»Masovnu psihologiju fašizma« (1933.g.) kojom se vrlo otvoreno i direktno opredelio protiv<br />
svega onoga što se dešavalo na tadašnjoj socijalnoj sceni i postao persona non grata.<br />
Istovremeno je Nemačko psihoanalitičko društvo, koje je u svojim redovima imalo mnogo<br />
članova Jevreja, očajnički pokušavalo da opstane u nacističkom okruženju. Čini se kao da je<br />
isključivanje Reicha iz njihovih redova (1936.g.) bilo i time motivisano.<br />
Isto tako se postavlja pitanje da li je teorija žžemocionalne kugežž, seks-ekonomije i<br />
funkcije orgazma bila jedno hrabro ali suviše grubo bacanje istine u lice licemernom<br />
čovečanstvu sklonom tolikim tabuima, dogmama, normama i mehanizmima odbrane od<br />
stvarnosti? I od života?<br />
U svakom slučaju, Žaneov i Rajhov rad na holističkom pristupu čoveku je nastavljen i<br />
razgranao se u više interesantnih pravaca koji se zajedno nazivaju TELESNE<br />
PSIHOTERAPIJE. Želela bih da napomenem da se ponekad, usled neznanja, cela ova<br />
grupa psihoterapija usmerenih na telo popularno naziva bioenergetika. To je pogrešno, jer<br />
kao što ćemo videti, to je samo jedna podvrsta, a zajednički prihvaćen naziv je Telesne<br />
psihoterapije. Širom sveta sam učila od trenera telesne psihoterapije kako u trening<br />
programu Charles Kelley-a, tako i na seminarima i workšopovima koje su vodili: Babette<br />
Rothschild, Myron Sharaf, Eva Reich, Ron Kurtz, Albert Pesso, Stephano Sabetti, Renan<br />
Sercars, Andreas Wehowsky, Jack Lee Rosenberg, Anne Isaacs, Marten Aalberse, itd. Moj<br />
rad sa kolegama u Beogradu na mojim edukativnim kursevima su supervizirali treneri
Telesne psihoterapije: Lara Amber 1977, David Boadella 1984, Marck Ludwig 1986,<br />
William and Lilian Davis 1987, Nelly Pasque 1988, Andrea Pitzal 1988, Marie Schils<br />
1989, Joel Dweck 1990, Sylvia Amsz 1997, Courtenay Young 1997,98. I tako je polako<br />
počela da izrasta naša prva škola Telesne Psihoterapije koju sam nazvala TePsinteza. U<br />
njoj se pored obučavanja kolega po strogim međunarodnim standardima prakse, treninga i<br />
etike, bavimo i proučavanjem blaženstva.<br />
Uticaji na nastanak telesnih psihoterapija pored Žanea i Rajha<br />
Treba istaći da su i drugi psihoanalitičari Bečke škole pored Rajha uticali na razvoj<br />
međusobnim uticajima bogate grupe telesnih psihoterapija. Joseph Breuer sa Frojdom<br />
razvija katartički metod (koji kasnije Frojd napušta da bi se posvetio analizi ego odbrana)<br />
koji utiče na Primal Therapy Arthura Janov-a i delimično Radix Charlsa Kelly-a.<br />
Sandor Ferenczi radi bio-analizu na način koji je bio drukčiji od Rajhovog i kome Rajh<br />
odaje priznanje. Dodir je za Ferenczija imao značenje korektivnog emocionalnog iskustva.<br />
Njegov pristup je pored uticaja na Rajha snažno delovao i na formiranje Bioenergetike i<br />
Somatske Ego Psihologije.<br />
Alfred Adler sa svojim Telesnim dijalektom utiče na Stanley Keleman-a i njegove<br />
energetske studije u Somatic proces worku (rad na telesnom procesu).<br />
Otto Rank sa svojom traumom rođenja snažno utiče na Boadelinu Biosynthesis i na Školu<br />
perinatalne psihologije.<br />
K.G.Junga prizemljuju u telo Malcolm Brown sa svojom Organismic Psychotherapy i<br />
Jacob Stattman sa svojom Unitive Psychology.<br />
Istovremeno,samo Rajhovo učenje se grana na više pravaca na koje utiču različita opšta<br />
usmerenja u psihologiji i psihoterapiji :<br />
1. Psihoanalitička doktrina određuje: Medicinsku orgonomiju na čelu sa Bejkerom i<br />
Bioenergetiku Aleksandra Lovena kao i iz nje izvedenu Hakomi terapiju Rona Kurca, itd.<br />
2. Humanistička psihologija utiče na : Radix Charlsa Kelly-a, Video Geštalt Barry<br />
Goodfield-a (setimo se da je Rajh vidno ì uticao i na samog Fritza Perls-a), Body-Scripts<br />
transakcionaliste ì Josepha Cassius-a, itd.<br />
3. Transpersonalna (spiritualna) psihologija deluje na : Core Energetics (sržna energija)<br />
Jhona Pierrakosa, Body-mind Kena Dychtwald-a, Biosynthesis David Boadella-e,<br />
Diamond Approach Hamed Ali (Dijamantski pristup), Somatska meditacija Graf von<br />
Durkheim-a itd.<br />
Zbog toga nije ni čudo da se krajem osamdesetih i početkom devedesetih godina ovog veka<br />
javlja pokušaj objedinjavanja ovih najrazličitijih škola koje rade sa telom i psihom a sve<br />
više i sa duhom. Prihvata se zajednički naziv: TELESNE PSIHOTERAPIJE. Svaka škola<br />
zadržava i nastavlja da razvija svoje specifičnosti, ali se formiraju opšti zajednički<br />
kriterijumi prakse i obuke.<br />
Direktan rad sa telom klijenata obavezuje telesne psihoterapeute na poštovanje veoma<br />
visokih etičkih standarda koji su detaljno definisani. Oni se odnose na principe ugovaranja<br />
terapije, poverljivosti svih informacija, obavezu terapeuta da bude energetski, emocionalno<br />
i kognitivno prisutan i centriran u terapijskom odnosu, da stalno procenjuje terapijski<br />
proces i svoj doprinos klijentovom blagostanju u odnosu na koga je dužan da bude iskren,<br />
da poštuje njegove fizičke, personalne, spiritualne, religiozne i političke granice, da ga ni<br />
na koji način ne eksploatiše (“princip moći”, “seksualni princip”) i da vodi računa o<br />
vanterapijskim odnosima koji direktno ili indirektno utiču na terapijske.<br />
Principi rada u telesnoj psihoterapiji
V.Rajh, u svom radu, napušta jezik objašnjenja koji se bavi dijagnozama, analizama,<br />
kategorizacijom i klasifikacijom jer taj jezik potiče “iz glave” i obično služi kao odbrana<br />
protiv svesnosti o značaju tela. On se hvata u koštac sa energijom tela koristeći jezik<br />
istraživanja koji je otelotvoreni jezik, pomaže čoveku da se poveže sa svojim iskustvima i<br />
sa iskustvima drugih.<br />
Terapija, uopšte, koristi tri jezička sistema ili dijaloga: jezik reči, jezik tela i, kao teći,<br />
dijalog između ta dva jezika. Psihoanalitičari, primarno, koriste jezik reči, rahijanski<br />
terapeuti ističu jezik tela. Telesni terapeuti moraju da razumeju dijalog između reči i<br />
telesnih ekspresija i usmere osobu da napusti jezik objašnjenja i nauči jezik istraživanja.<br />
Etiologija većine problema klijenata je konstantna represija koja često započinje još u<br />
ranim danima, a obuhvata i seksualnu i fizičku i emocionalnu i psihološku represiju. Ona<br />
se manifestuje na telu u vidu psihosomatske memorije u višestrukim slojevima. Pošto ljudi<br />
nisu glave koje hodaju, već imaju i tela, ne možemo da ignorišemo telesne procese koji su<br />
fiziološka osnova mnogih tzv. duševnih poremećaja. Analiza, sama po sebi, teško (da li<br />
uopšte?) dopire do tih fizičkih i fizioloških represija na koži, mišićima i, čak dalje, do<br />
samih telesnih ćelija. Telesna psihoterapija, koja objedinjuje rad na telu i umu, može da<br />
bude vrlo efikasna u poništavanju ovih ustaljenih obuzdavanja i u oslobađanju tela i uma<br />
od represivnih efekata. Konačni cilj je osloboditi životnu energiju i usmeriti je u pravcu<br />
jasnoće, slobode, ljubavi, poštenja, empatskog poštovanja i radosti.<br />
Jedan od zadataka telesne psihoterapije je da pomogne čoveku da dođe do svojih osećanja<br />
i da ih artikuliše, da se od otuđene karakterne strukture pomeri ka proživljenoj<br />
komunikaciji i kontaktu. Oslobađanje životne energije kroz telesni rad stvara visok<br />
energetski potencijal i kreira pulsaciju koja je preduslov produbljivanja odnosa sa drugim<br />
ljudima. Nije cilj da se eksplodira već da se pulsira, nije cilj act-out već act-in. Važno je da<br />
čovek nauči da kaže ono što misli i da misli ono što kaže; da oseća ono šta govori i da<br />
govori ono što oseća. Ako osoba govori jedno a njeno telo drugo, telesni terapeut postaje<br />
prevodilac između jezika reči i jezika tela, otvara dijalog između njih, integriše govor i<br />
osećanja, pokret i zvuk, ton glasa i ton mišića. Na taj način pomaže stvaranju kvalitetnije<br />
komunikacije između glave i trupa i energija može lako da se kreće u oba pravca - od glave<br />
ka trupu, od trupa ka glavi. Tako se uspostavlja vertikalno spajanje, tj. celovitost jedne<br />
osobe.<br />
U susretu dve osobe dolazi do horizontalnog spajanja: reč na reč, telo na telo, srce na srce.<br />
Taj prenos energije između dve osobe je ukršten. Prvo se uspostavlja vertikalno a zatim<br />
horizontalno spajanje. To predstavlja energetski most između dva čoveka, sa dve strane: ja<br />
ka tebi, ti ka meni. Kada je taj most dobro uspostavljen govorimo o istinskom slaganju dve<br />
osobe. Energija teče slobodno u dva pravca, kreira čistu komunikaciju, efektivnu radnu<br />
sposobnost, razmenu humanosti i rast koji donosi zadovoljstvo. Tada možemo govoriti o<br />
pravom transferu. Ako taj most nije dobro uspostavljen onda je komunikacija<br />
uznemirujuća, blokirana, zavodljiva i manipulativna, previše pasivna ili previše aktivna, u<br />
svakom slučaju nekvalitetna. Pravi rad na transferu je onda kada pomognemo sebi i<br />
drugima da se pomerimo sa destruktivnih obrazaca interakcije ka kreativnim obrascima.<br />
Tehnike<br />
Iako se radi o posebnoj grani psihoterapije, i ona sama obuhvata čitav niz različitih i,<br />
ponekad, potpuno odvojenih pristupa. Njihov “zaštitni znak” je rad na telu koji<br />
podrazumeva dodir, pokret, disajne tehnike. U tom kontekstu postoji povezanost sa<br />
telesnim terapijama, somatskim tehnikama i nekim komplementarnim medicinskim<br />
disciplinama, ali isto tako i suštinske razlike.<br />
TP se razlikuje od čisto telesnih tehnika, poput masaže i fizioterapije, ili čisto verbalnih,<br />
kao što je psihoalaniza, u tome sto se koncentriše na interakcije izmedju klijentovih
mentalnih reprezentacija i njihovih telesnih fenomena. Jedan od glavnih fokusa u TP je<br />
psihosomatska integracija individue, a to podrazumeva razmatranje svih aspekata uma, tela<br />
i, u nekim slučajevima, duha.<br />
U telesnoj psihoterapiji postoje izuzetno bogate i razvijene kako verbalne tako i neverbalne<br />
tehnike, metode i modaliteti. One su nastale kao rezultat isprepletanih uticaja njenih<br />
osnivača, komunikacije sa dodirnim naučnim disciplinama ali i bogatstvom koje se otvara<br />
posle integracije tela i duha. Svaka od ovih tehnika je zanimljiva ali nama prostor<br />
dozvoljava samo da nabrojimo neke. Matični Rajhova vegetoterapija iz koje se granaju<br />
primarni pristupi: Bejkerova Orgonomija, Lovenova Bioenergetika, Pijerakosova Sržna<br />
energetika, Kelijev Radix, iz kojih kao druga generacija nastaju: Boadelina Biosinteza,<br />
Bodinamika danskih autora, Biodinamika Gerde Bojasen, razne analitičke TP,<br />
Funkcionalna TP, Hakomi, Integrativno respiratorna terapija, Terapija pokretom, Somatski<br />
proces, Psihosomatska integracija, Perinatalna psihoterapija, Psihomotorna terapija,<br />
Biosistemska Psihologija, Karakterna Analiza, Životnoenergetska terapija, Organizmička<br />
psihoterapija, naša TePsinteza itd.<br />
Izuzetna snaga i bogatstvo ovih tehnika je omogućila da se samo u Evropi oformi oko 50<br />
škola TP sa svojim specifičnostima. Ipak, sve one poštuju osnovne odrednice i<br />
karakteristike TP kao grane psihoterapije, glavne principe rada TP, zajedničku definiciju i<br />
zajednički etički kodeks.<br />
Indikacije za TP<br />
Uopšte, što se tiče indikacija, sve vrste telesne psihoterapije naglašavaju holistički način<br />
mišljenja, tj. na sve psihičke probleme se gleda kao na posledicu karakternog i<br />
muskularnog oklopa u sklopu jedinstva duha i tela a u skladu sa tim jedinstvom i njegovim<br />
zakonitostima se pristupa tretmanu. (Zato je prevodjenje u dijagnostičke kategorije pomalo<br />
veštačko za telesnog terapeuta i ustupak konvencijama vrlo ograničene upotrebljivosti.)<br />
Radi se sa razlicitim tipovima klijenata: psihološko-psihijatrijskim klijentima; granicnim,<br />
traumatizovanim i adiktivnim klijentima; klijentima sa psihosomatskim simptomima; svim<br />
tipovima psihoneurotičnih i karakterološki izmenjenih klijenata; sa tzv. “zdravim”<br />
klijentima koji žele da unaprede životne veštine, odnose, seksualnost, komunikacijske<br />
veštine ili psihosomatsko funkcionisanje.<br />
Specifične grupe klijenata uključuju različite vrste umetnika, sportiste, decu, adolescente,<br />
povratnike sa hospitalnog lečenja, žrtve udesa i posttraumatskog stresnog poremećaja,<br />
alkoholičare i narkomane u apstinenciji i oporavku, ljude sa problemima telesne slike<br />
(poremećaj ishrane), itd.<br />
Svaki od modaliteta TP se razlikuje od ostalih po nekim svojim specifičnostima koje ih<br />
čine više ili manje efikasnima u odnosu na različite tegobe klijenata. Tako su npr. neke<br />
metode indikovane za preterano oklopljene klijente (Biodinamika Gerde Boyesen ili Radix<br />
i sl.), dok su druge kontraindikovane za odredjene poremećaje (npr. duboka regresija u<br />
radu sa post traumatskim poremećajima). Samo se mali broj tehnika može koristiti kod<br />
svih klijenata - nego se obično čini izbor.<br />
Iskustva pokazuju da se telesne psihoterapije mogu takodje vrlo uspešno kombinovati sa<br />
verbalno orijentisanim psihoterapeutskim usmerenjima. Iznad svega, iskustvo nam<br />
pokazuje da su TP nezamenljive ako problem sa kojim se radi potiče sa preverbalnog<br />
stadijuma. Jer, kako direktno preverbalne fenomene tretirati verbalno ?<br />
Uopšte se smatra da je TP dobro zasnovana i efikasna pomoć u slučajevima emocionalnih,<br />
mentalnih ili psiholoških problema, pogotovo tamo gde je u značajnoj meri uključeno telo,<br />
bilo da proces te osobe utiče na telo ili da se doživljava u telu ili rezultira u fizičkim ili<br />
psihosomatskim simptomima. TP se može upotrebiti bilo za otklanjanje simptoma ili da bi<br />
se steklo razumevanje procesa koji se odvija. TP je takodje dobar put za psihološki rast i
emocionalno sazrevanje.<br />
Efikasnost primene TP<br />
Mada se počeci TP vezuju za intuitivan pristup i empatiju, savremena naučna validacija TP<br />
nam nudi ogroman broj publikacija,istraživanja, studija slučajeva, trening izveštaja,<br />
antologija, kliničkih evidencija,projekata, akademskih objavljivanja, itd.<br />
Naravno, ograničenja koja se odnose na istraživanja u psihoterapiji uopšte važe i <strong>ovde</strong><br />
zbog velikog broja faktora koje treba podvesti pod kontrolu. Zbog toga su istraživačke<br />
studije primorane da specifikuju pitanja cilja, uzorka, uslova, itd, što otežava uopštavanja i<br />
zaključivanja o globalnoj efikasnosti. Ipak, desetine specifičnih istraživačkih studija<br />
potvrdjuju da TP ima efekat dobrobiti jedne ili druge vrste(John May,1997; Caldwell C,<br />
1997). Efekti poboljšanja su pronadjeni u istraživanjima dece, studenata koledža, odraslih,<br />
ambulantnih pacijenata, hospitalizovanih, belih, crnih itd. Efekti poboljšanja se odnose na:<br />
povećanje životnog zadovoljstva, poboljšanje stava o sebi i drugima, poboljšanje stava<br />
prema svom telu, poboljšanje lokusa kontrole, poboljšano seksualno funkcionisanje,<br />
smanjena anksioznost, poboljšani odnosi, itd. U literaturi se često citira naša studija u kojoj<br />
smo našli da kratka TP omogućava prevazilaženje zastoja u tekućim verbalnim terapijama<br />
(Klisić,Lj,1978).<br />
Do skoro je efikasnost dodira bila samo indirektno potvrdjena, odnosno, postojalo je<br />
mnogo obimnih ali nespecifičnih istraživanja na tu temu. Npr. Hunter & Struve, 1997, ili<br />
Bonnet & Millet, 1971, su pokazali da dodir ima snažan uticaj na psihofiziologiju, kao i<br />
kako se odredjene forme dodira razlikuju u uticaju. Prikupljeno je mnogo kliničkog znanja<br />
medju telesnim psihoterapeutima koji koriste dodir. Dodirivanje angažuje, sem korteksa, i<br />
limbički sistem i druge primitivnije nekortikalne strukture. Smatra se da i na taj način,<br />
putem dodira, terapeut je u stanju da komunicira sa celom osobom i to znatno više nego u<br />
isključivo verbalnoj terapiji.<br />
Švedska naučnica, Prof.Kerstin Moberg je istraživala fiziološke aspekte dodira i naučno dokazala<br />
da se prilikom dodira luči hormon oxitocin koji ima povoljan i lekovit efekat na naš organizam u<br />
smislu relaksacije i izazivanja psiho fiziološke anti-stresne šeme koja omogućava interakcije,<br />
smirenost, lečenje i rast. Znači, istraživan je (2004) direktan rezultat dodira i rezultati premašuju<br />
sve prethodne naučne postavke o važnosti i lekovitosti dodira.<br />
Velika istraživanja, sprovedena širom Amerike i celog sveta (1982 – 2004) na čelu sa Prof. Bessel<br />
van der Kolk (Boston Univ.) o neurobiologiji traumatskog iskustva i procesovanju traume kroz<br />
somatsko iskustvo kao i procene uspešnosti tretmana, nedvosmisleno ukazuju na nezamenljivu i<br />
ključnu ulogu Telesne psihoterapije u tretmanu trauma.<br />
Staro lečenje razgovorom, tipično za verbalne terapije, se nije pokazalo od vrednosti u tretmanu<br />
traume. Naprotiv, dokazano je da je kontraproduktivno: klijent beži u razgovor sa terapeutom jer ne<br />
može da podnese da oseća svoje telo. Sve dok je terapeut sa njim u verbalnom setingu, on se<br />
uspešno brani od unutrašnjeg iskustva tela koje jedino može doneti razrešenje. Reči ne mogu da<br />
integrišu poremečene šeme senzacija i akcija koje čine srž traume. Tretman ustvari treba da<br />
integriše senzacije i akcije u kojima se pacijent zaglavio, “ Sve dok ljudi ne osećaju svoja tela, mi<br />
gubimo njihovo i svoje vreme pokušavajuči da radimo psihoterapiju.”<br />
Rezultati istraživanja ukazuju da je telesna psihoterapija najefikasniji način da se tretiraju traume.<br />
Takodje, istraživanja Babette Rothschild ukazuju na to da se bez rada na telesnoj svesnosti ne može<br />
uspešno razrešavati problem PTSP.<br />
I tako, polako, na bazi naučnih istraživanja, Telesna psihoterapija se sa dosadašnje margine pomera<br />
u jednu od glavnih struja u psihoterapiji.<br />
Trenutno je u toku jedna ogromna, višegodišnja studija o efektima telesne psihoterapije na<br />
univerzitetima u Tubingenu i Hajdelbergu koju vode Soeder,Kaschke,i drugi. Dosadašnji<br />
rezultati obradjivani od 1999 pa na dalje, ukazuju na visoku efikasnost TP u prirodnim
uslovima ambulantnog tretmana. Vrste problema kao što su anksioznost, depresija, somatske<br />
žalbe, samoefikasnost itd, tretirane su telesnim psihoterapijama. Efekti tretmana su pokazali<br />
uspešnost ne samo na statističkom nego, još važnije, na kliničkom nivou<br />
značajnosti.<br />
Ova i slične studije treba da olakšaju prevazilaženje predrasuda i strahova od dubina<br />
sopstvene prirode kao i da upoznaju sa ovom , inače u stručnim krugovima relativno<br />
nepoznatom, iako prvom granom psihoterapije - TELESNOM PSIHOTERAPIJOM.<br />
Tepsinteza (TePsintezis)<br />
U našoj zemlji, još od 1976, razvijamo posebnu školu telesne psihoterapije koju smo<br />
nazvali Telesna psihoterapeutska sinteza ili, skraćeno, TePsinteza. Na nju su uticale neke<br />
škole telesne psihoterapije kao što su Radix, Vegetoterapija, Biosinteza, Bioenergetika,<br />
Bodynamic, Sržna telesna psihoterapija itd. ali i bogata tradicija naših naroda u prihvatanju<br />
dodira i neverbalnoj ekspresiji. Pošto je u našoj narodnoj tradiciji dodir pozitivno<br />
vrednovan i upotrebljivan mnogo više nego u zapadnim kulturama, mi se trudimo da i dalje<br />
razvijamo tu sintezu i kreativno je unapredimo. Ipak, evidentno je da se čak i naši ljudi<br />
teško nose sa civilizacijskim zidom straha od sopstvene telesnosti.<br />
Tokom trening programa studenti uče bazične principe koji su zajednički za sve telesne<br />
psihoterapije kao i izuzetno bogat repertoar verbalnih i neverbalnih dijagnostičkih i terapeutskih<br />
tehnika. Lični rad se podrazumeva tokom celog trening programa a primena naučenog se<br />
supervizira. Diplomirani psihoterapeuti TePsinteze na osnovu završenog trening programa dobili<br />
su Evropski sertifikat za psihoterapiju - ECP. Nosioci ECP i psiholozi Elida Faganel, Svetlana<br />
Vukojević Deleon, Jelena Mutavdžić-Vojnović i Ana Ristović Peković već niz godina asistiraju<br />
osnivaču škole kao najiskusniji telesni psihoterapeuti kod nas. Razvoju škole su, pored njih,<br />
svojim radom značajno doprineli kolege, diplomirani psiholozi i lekari, od kojih su neki i pred<br />
diplomiranjem u TePsintezi: Ljiljana Jovanović, Biljana Zubović, Nebojša Miličević, Vesna<br />
Erceg, Dragana Hajduk, Mihajlo Hajduk, Orfej Radisavljević, Ida Teodosijević, Koviljka<br />
Stamenković, Olgica Najdanović, Biljana Marković, Aleksandra Milunović, Suzana Kalam,<br />
Daliborka Janić, Siniša Prodanović, Koviljka Miličević-Bubnjević, Ivana Stojanović, Vesna Jotić,<br />
Nikola Djordjević, Olga Vuličević i mnogi drugi psiholozi, lekari i stručnjaci srodnih disciplina<br />
koji su nam se pridružili kasnije.<br />
Pošto je Telesna psihoterapija jedina psihoterapija koja dopire i do preverbalnog nivoa razvoja i radi<br />
na sistematski način sa preverbalnim fiksacijama, razumljivo je veliko interesovanje medju<br />
kolegama za ovaj metod psihoterapije.<br />
Specifičnost naše škole je teorija razvoja orgazma i izučavanje funkcije blaženstva, kao i teorija<br />
razvoja agresije u pravu moć. Prvo je nastavak istraživanja W.Reich-a u oblasti tabua i funkcije<br />
orgazma, a drugo se nadovezuje na instiktiviste.<br />
Iako je agresivnost obradjivana u okviru raznih teorijskih sistema( akademski,<br />
bihejvioralni, humanististički, psihoanalitički, feneomenološki, egzistencijalistički itd) u<br />
psihologiji kao nauci uglavnom preovladava mišljenje da je to jedan nejasan i protivurečan<br />
pojam. Postavljene su razne instiktivističke teorije ( Mc Dugal, Frojd, Hartman itd)<br />
shvatana je kao reakcija na frustracije itd ali je i pored svega toga agresivnost ostala u<br />
velikoj meri nejasna. Onda sam došla na ideju da posmatram agresiju kroz spektar razvoja.<br />
To mi je pomoglo da malo bolje shvatim iracionalnosti rata i da se lakše nosim sa<br />
zadatcima koji su bili preda mnom<br />
Najmračnija ljudska potreba da se vlada drugima je , po mom uverenju, samo jedan ćorsokak<br />
pravilnog razvoja moći koji rezultira blaženstvom čime mračna vlast nad drugima nikada ne<br />
rezultira, pored ostalog.<br />
Izučavanje evolucije nagona za samoodržanjem u smislu razvoja stepena slobode mi daje<br />
osnovu da predložim TEORIJU RAZVOJA AGRAZMA. Predložen je kontinum agresija-
moć i obradjene faze razvoja: Primitivna agresija, Destrukcija, Manipulativna agresija,<br />
Pasivnost, Asertivnost, Stvarna Moc, Nedualna svemoc.<br />
TEORIJA RAZVOJA ORGAZMA I FUNKCIJE BLAZENSTVA :<br />
Reich je formulisao tabu seksualnosti kao nešto što narušava fizičko a i psihičko zdravlje.<br />
Usmerila sam našu pažnju na postojanje još dubljeg tabua - tabua blaženstva koji je u osnovama<br />
naše potrošačke civilizacije i održava naše otuđenje na dubljem nivou.<br />
Teorija razvoja orgazma smatra da se orgazam razvija paralelno sa razvojem svesti i da se praćenjem<br />
razvoja orgazma može istraživati i meriti i sam razvoj svesti.<br />
Sa psihološke tačke gledišta, svest je psihološka funkcija koja se razvila iz potrebe odlaganja<br />
reakcija, zbog adaptacije i preživljavanja, a glavna namena joj je povećanje stepena slobode u<br />
donošenju odluka. Mi ističemo da postizanje tog cilja može biti praćeno predivnim nagradama<br />
- ekstazom i blaženstvom. Suština razvoja orgazma i jeste učenje odlaganja neposredne,<br />
instiktivne reakcije i povećanje stepena slobode u donošenju odluka.<br />
Merenja pokazuju da, kako se razvijaju, orgazmi postaju duži, kontrakcije se dešavaju u<br />
dubljim nivoima tkiva, a same kontrakcije postaju izmenjene i rastegnute, luči se više<br />
endorfina, moždani talasi sve više liče na one koje dobijamo pri meditaciji, i sukcesivno se<br />
otvara dublji unutrašnji sloj obrade informacija.<br />
Odlaganje neposredne reakcije omogućava nastanak fenomena koji se konstatuju<br />
objektivnim merenjima i mogu se istraživati i meriti u skladu sa pravilima naučne<br />
metodologije istraživanja.<br />
Klasifikacija stupnjeva orgazma bi mogla da ,u svom najgrubljem obliku , ovako da<br />
izgleda : jednostavni, blokirani, zreli, nedualni.<br />
Znači, od početnog stupnja - jednostavnih, prostih orgazama, sličnih životinjskom nivou,<br />
pa preko privremenih blokada, učenjem odlaganja neposredne reakcije, sadržavanja i<br />
kanalisanja, tek dolazimo na ljudski nivo zrelosti i slobode u donošenju odluka , koji se na<br />
kraju , usklađivanjem, pretvara u božanski nivo potpunog jedinstva sa svim što postoji.<br />
Zbog toga teorija razvoja orgazma i tvrdi da je funkcija orgazma psihičko i fizičko zdravlje, kao i<br />
produžetak vrste, a funkcija blaženstava je da nas na socijalnom nivou vodi ka jednoj humanijoj<br />
civilizaciji a na individualnom nivou - razvoj svesti.<br />
Naravno, ovo je dovelo u sumnju dosadasnji pojam psiholoske zrelosti:<br />
Koncept psihološke zrelosti je veoma problematičan u psihoterapiji zato što je ostao suviše vezan<br />
za biološki model iz koga je nastao. Na primer, psihoanalitička teorija od koje se počinje u većini<br />
psihoterapeutskih tumačenja, vezuje pojam zrelosti za dostizanje genitalnog primata. Izgleda da je<br />
ta teorija suviše uska. Postaje sve jasnije da ono, što se donedavno smatralo zrelošću, je ustvari,<br />
samo početak sazrevanja. Ako se energija svede na minimum, onda je lako ostaviti privid zrelosti.<br />
A šta se dešava u slučaju optimalnog nivoa energije, videćemo na dijagramima koji slede. Sama<br />
zrelost je višeslojna i sastoji se od različitih kompleksnih faza koje su daleko od jednostavnosti<br />
prvobitnih shvatanja. Zbog toga predlažem :<br />
NASTAVAK PSIHOANALITIČKE TEORIJE PSIHOSEKSUALNOG RAZVOJA.<br />
Frojd i Rajh su u svojim teorijama seksualnosti detaljno razradili jedan deo spektra svesti, dok su<br />
samo ovlaš zahvatili za njih periferne nivoe. Te nivoe nam sada detaljno opisuju teoretičari spektra<br />
svesti. Drugim rečima, psihoanaliza je razvila dobar način da se radi sa ego mehanizmima odbrane i<br />
procesima koji karakterišu ego nivo svesti. Rajhijanska psihoterapija je razvila dobar način da<br />
integriše telo i psihu, ali nije dovoljno razradila transpersonalne i druge nivoe spektra svesti. Da bi<br />
se postalo stvarno slobodnim od blokada, takozvani "genitalni karakter", izgleda da je potrebno da<br />
se radi i nosi sa više nivoa spektra svesti i njihovom integracijom, nego što su to mislili Frojd i<br />
Rajh.<br />
Da li ćemo u budućnosti posle genitalnog primata govoriti o srčanom primatu, pa o univerzalnom<br />
primatu? A posle oralnog, analnog, falusnog i genitalnog karaktera govoriti o srčanom karakteru i o<br />
rastapanju karaktera, tj. Ne-karakteru?
Ovde nije reč o post-genitalnom karakteru, nego o preciziranju genitalnog karaktera i nijansiranju<br />
razvoja, jer se i ja slažem da, onako kako su ga definisali Frojd i Rajh, on u stvari ne postoji.<br />
Znači, možemo predložiti nastavak TEORIJE RAZVOJA KARAKTERNIH STRUKTURA.<br />
Genitalni karakter povezujemo samo sa početcima zrelosti i sa sposobnošću predaje refleksu<br />
orgazma, i slobodom od glavnih blokada i neurotičnih fiksacija.<br />
Srčani karakter je razvijeniji i otkriva blaženstvo. Srčani karakter znači davanje primata srčanim<br />
reakcijama, da se sve odluke donose iz srca, iz principa LJUBAVI. Predstavlja mu zadovoljstvo da<br />
širi radost i ljubav medju ljudima. Ova karakterna struktura je zato na višem nivou svesti. Iskustvo<br />
blaženstva je najčešće rezultat akcije ljubavi. Naravno, kao i u prethodnim karakterima, neke<br />
neurotične tendencije ostaju.<br />
Ne-dualni karakter ili metaforično rečeno, božanski karakter dolazi na kraju. Najrazvijenija<br />
karakterna struktura je ustvari rastapanje karaktera. Jer, ne zaboravimo, po svojoj prirodi, karakter<br />
je smrznuta funkcija. Sada nema više smrznutih funkcija i tok je kompletan. Nema potrebe više za<br />
odbranom jer je sve prihvaćeno i voljeno. Možemo govoriti o Univerzalnom primatu, jedinoj<br />
realnosti koja jeste ili jednostavno, o sveprožimajućoj LJUBAVI.<br />
Razvoj ovih novih ideja je samo jedan deo rada u školi. Ostali delovi su fokusirani na proučavanje<br />
opstih teorijskih osnova psihoterapije, bazičnih principa telesne psihoterapije i učenje bogatog<br />
repertoara verbalnih i neverbalnih tehnika telesnih psihoterapija.<br />
Ali, o svemu tome mnogo više na stranicama knjige koju mozete nabaviti preko Udruzenja (063-<br />
8303896).