Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Kroz cijelo vrijeme doživljavao je različita maltretiranja i neugodnosti, i on i njegova obitelj,<br />
bilo na ulici, u prodavaonici, pozivan je na policiju, odbijali su mu dati domovnicu, stalno su<br />
nazivali telefonom i prijetili.<br />
Na raspravi tijekom prethodnog postupka, kako stoji u zapisniku, svjedok je ostao kod<br />
iskaza iz istrage, koji je nakon toga pročitan.<br />
Rekao je da mu je ovo najteži dan, jer mora ponoviti ono što je proživio u Lori od 19. do 29.<br />
kololvoza 1992. godine. Rekao je da ne može vjerovati da postoje takvi ljudi, da ga je stid što<br />
su mu sve radili, žao mu je i tih ljudi što su pali tako nisko. Bio je vojno lice, ali nije pripadao<br />
ni jednoj vojnoj niti političkoj organizaciji, ni danas ne zna zašto je priveden i zatvoren, pri<br />
puštanju iz zatvora nije dobio nikakav dokument. Rekao je da ne zna imena i prezimena ljudi<br />
koji su ga mučili, već ih je ranije u svojim iskazima opisao, misli da bi ih mogao prepoznati<br />
kada bi vidio fotografije iz toga vremena, a posebno one koji su se isticali kao Pepe, Bokser,<br />
onaj Musliman, Pukovnik…<br />
U zapisniku stoji da je Zamjenik ŽDO je predložio da se svjedoku dopusti da se okrene i<br />
pokuša među optuženima prepoznati osobe koje je ranije spominjao i opisivao. Obrana se<br />
suglasno usprotivila ovom prijedlogu, pozivajući se na čl. 243. ZKP-a. Predsjednica Vijeća<br />
odbila je prijedlog Zamjenika, obrazlažući to ranijom izjavom svjedoka da bi ih prepoznao po<br />
fotografijama iz onoga vremena. Svjedok je rekao da se, nakon događaja, kada nije dao iskaz<br />
pred istražnim sucem, obratio za zaštitu gospodinu Mladenu Bajiću, a i sve kasnije prijetnje i<br />
neugodnosti koje je doživljavao prijavljivao je njemu, a ne policiji. Rekao je da je nakon<br />
izlaska iz zatvora bio izranjavan, otežano je hodao, noge mu trnu, ne zna je li to posljedica<br />
onoga što mu je onaj Musliman povrijedio kičmu, zna samo da ranije nije imao takve tegobe.<br />
Pomagale su mu humanitarne organizacije, od kojih je dobivao lijekove, odlazio je neko<br />
vrijeme kod liječnice Opačak, dok i ona nije otišla. Kako se nije liječio službeno u<br />
zdravstvenoj ustanovi, tako danas nema nikakve medicinske dokumentacije. Tek 1994. godine<br />
je dobio domovnicu i mogao ostvariti zdravstveno osiguranje. Doživljavao je razne prijetnje, i<br />
on i njegova obitelj, sjeća se da ga mu je jedan mladić na motoru prijetio pištoljem iz džepa i<br />
rekao da i među onima koji ga brane ima njihovih, prepoznao je da je to bio onaj mladić koji<br />
mu je prišao na sudu kada su mu prijetili, stalno su nazivali na telefon i prijetili, između<br />
ostalog i da će mu silovati kćer i unučice. Sve to nije ranije spominjao jer se, jednostavno, nije<br />
svega sjetio. Bilo ga je strah, i za sebe i za obitelj, a još je bio onako bolestan i to su razlozi<br />
što se nije odazivao kada su ga pozivali da svjedoči. Na pitanje predsjednika vijeća odgovorio<br />
je da ne poznaje ni Damira Mršića, ni Mladena Tolušića, ni Perišića, ni Čulinu.<br />
Nakon pročitanih iskaza svjedok je potvrdio da ostaje kod svega rečenoga, ali da je to, možda,<br />
50% onoga što se dogodilo. Rekao je da mu je sudac Lozina upropastio život, da je pustio<br />
optužene, svoje prijatelje, iz zatvora i dozvolio im da ga napadaju, da je ubijen i fizički i<br />
psihički u VIC "Lora". Nakon svih prijetnji telefonom, na ulici, nisu mu dozvoljavali da<br />
dobije dokumente, na kraju su ga uspjeli otjerati iz Splita, njega i njegovu obitelj.<br />
Svjedok je pokazao na opt. Banića, rekavši da je siguran da je to "Bokser", da je bio kada su<br />
ga ispitivali u kasarni, te da ga je, nakon što su se umorili ona dvojica, koji su ga prije tukli,<br />
raznio uza zid tako da se nije mogao podići, da ga je udarao punom snagom po licu, glavi,<br />
nogama, stomaku. Rekao je da su Bokseru drugi govorili da ga više ne udara. Misli da mu je<br />
jednim udarcem sa strane slomio rebra. Svjedok je rekao da se i on bavio boksom, ali da mu<br />
nikada nije palo na pamet udariti nekoga izvan ringa, da ne zna otkud čovjeku tolika mržnja,<br />
da je on valjda trenirao boks radi razbojništva, obratio se optuženome i rekao da mu je žao<br />
sebe, ali i njega, što je takav čovjek. Svjedok je naveo da «onoga koji mu je lomio kičmu» ne<br />
vidi među optuženima.