1 PRVA KORIZMENA NEDJELJA A Uvod UÅ¡li smo u KORIZMU ...
1 PRVA KORIZMENA NEDJELJA A Uvod UÅ¡li smo u KORIZMU ...
1 PRVA KORIZMENA NEDJELJA A Uvod UÅ¡li smo u KORIZMU ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>PRVA</strong> <strong>KORIZMENA</strong> <strong>NEDJELJA</strong> A<br />
<strong>Uvod</strong><br />
Ušli <strong>smo</strong> u <strong>KORIZMU</strong>! Hrvatska riječ Korizma dolazi od latinske Quadragesima ili<br />
Četrdesetnica. To je vrijeme Crkvene godine od šest tjedana priprave za najveći blagdan<br />
kršćanstva, za USKRS. Korizma počinje s Pepelnicom ili Čistom srijedom, a obuhvaća šest<br />
korizmenih nedjelja, 40 radnih dana. Značenje korizme vezano je uz simboliku broja četrdeset<br />
koje proizlazi iz Starog i Novoga zavjeta. To je najintenzivnije vrijeme crkvene godine. Uzor<br />
korizmenog vremena je Isus Krist koji se – kroz četrdeset dana – pripravljao na svoje<br />
mesijansko djelovanje, POSTOM i MOLITVOM, u pustinji. Korizma je i odreñeno vrijeme<br />
priprave odraslih na primanje svetih sakramenata kršćanske inicijacije: na krst, potvrdu i svetu<br />
euharistiju. U ciklusu Godine A, a to je upravo ova godina, misna čitanja, a osobito evanñelja,<br />
izabrana su da posluže kao polazište odraslim katekumenima prije primanja sakramenata<br />
kršćanske inicijacije. U današnjoj 1. korizmenoj nedjelji A, glavna misao misnih čitanja je<br />
KUŠNJA. I Isusa, Zloduh iskušava na njegovoj četrdesetodnevnoj pripravi u pustinji, ali, po<br />
Matejevu evanñelju, Isus izdržava – ne podliježe nijednoj kušnji. Reći ćemo: „Isus to može,<br />
jer on je Sin Božji, on je Bog!“ Sigurno je da je i njemu bilo teško; biti gladan, ne klanjati se<br />
časti i ne prihvatiti vlast. A što je s čovjekom? Naši praroditelji, Adam i Eva, – nisu izdržali –<br />
podlegli su KUŠNJI. Prihvatili su ponudu Zloga i izgubili Božju milost i ljubav Božju, a<br />
zadobili smrt. To Zlo, nečisto biće, je i danas meñu nama i traži način kako da odvoji čovjeka<br />
od Boga. Treba nam čvrsta vjera u Isusa Krista i njegova snaga da se zaštitimo od Zloga.<br />
Korizma je vrijeme da promislimo tajnu i smisao vlastitog postojanja. To je provjera naše<br />
životne aktivnosti, našega puta, na kojem ima puno sumnji, iskušenja, slabosti i padova.<br />
Najava<br />
Odlazi, Sotono! Evanñelje današnje nedjelje opisuje nam kako ñavao iskušava i Isusa.<br />
Otklanjajući iskušenje u pustinji, Isus prihvaća sudbinu Sluge, a ne položaj bogatog, moćnog i<br />
osvajačkog kralja. Ovo je poruka onima koji se spremaju za krštenje ili su u Kristu već<br />
kršteni: i nas ñavao stalno kuša. Gdje se čovjek jasnije opredjeljuje za duhovni život, tu je i<br />
ñavao jače na djelu. Valja računati s tim i kroz ovu korizmu. Oduprimo se ñavlu s Kristom!<br />
Tumačenje čitanja<br />
Prvo čitanje (Post 2, 7-9; 3, 1-7)<br />
Knjiga Postanka je prva knjiga Petoknjižja, Zakona, Tore, Staroga zavjeta. Knjiga Postanka<br />
podijeljena je u dva dijela: prapovijest (1-11). Izlaže stvaranje svemira i čovjeka, prvi grijeh i<br />
njegove posljedice, sve veću pokvarenost koja je bila kažnjena potopom. Slijedi povijest<br />
praotaca (12-50), dio koji doziva u svijest likove velikih patrijarha – od Abrahama pa dalje…<br />
Knjiga Postanka iznosi osnovne istine Božjeg stvaranja svijeta: Božje stvaranje u početku<br />
vremena, poseban Božji zahvat, pri stvaranju muškarca i žene, jedinstvo ljudskog roda, grijeh<br />
praroditelja, pad u nemilost i nasljedne patnje kao kaznu. To je religijska povijest: svi su<br />
odlučni trenuci obilježeni Božjim zahvatom… Religijska poruka je: ima jedan Bog, koji je<br />
oblikovao jedan narod i njemu dao jednu zemlju; taj je Bog Jahve, a narod je Izrael, a zemlja<br />
je Sveta zemlja (BJ). Za današnje, misno, 1. čitanje, odabran je tekst iz Knjige Postanka, iz<br />
poglavlja 2., „Drugi izvještaj o stvaranju – Raj zemaljski“ i iz poglavlja 3., „Prvi čovjekov<br />
grijeh.“ Tekst iz Knjige Postanka stavlja pred nas govor o stvaranju čovjeka, njegovu<br />
smještanju u zemaljski raj, te o njegovom PRVOM GRIJEHU. Iz Knjige Postanka:<br />
„Gospodin Bog sazda čovjeka od praha zemaljskog i u nosnice mu udahne dah života. Tako<br />
1
postane čovjek živa duša.“ Bog stvori SVE: svemir, zemlju i sve što je na njoj. U početku<br />
Božjega stvaranja pojavljuje se i čovjek. Čovjek je VRHUNAC Božjega djela. Za njega je sve<br />
drugo stvoreno. Sa svim stvorenim čovjeka veže „prah zemaljski,“ ali s Bogom ga veže „dah<br />
života.“ Pisac Knjige Postanka veli: „I Gospodin Bog zasadi vrt na istoku u Edenu i u nj<br />
smjesti čovjeka koga je sazdao.“ U Edenski vrt Bog je 'postavio' i „stablo života nasred vrta i<br />
stablo spoznaje dobra i zla.“ Za to stablo „stablo života,“ Bog im je rekao: „Da ga niste jeli! I<br />
ne dirajte u nj da ne umrete.“ Naglasak je, dakle, na „stablu života,“ „stablu spoznaje dobra i<br />
zla“ s kojeg je Stvoritelj zabranio brati i jesti plodove. No, pod utjecajem Zloduha, žena i<br />
muškarac (Eva i Adam), došli su u iskušenje i pomislili da umjesto njih nitko drugi ne bi smio<br />
odlučivati što je za njih dobro, a što zlo. Zloduh – zmija navela ih je na to da otkažu posluh<br />
svom Stvoritelju. Zmija je navela ženu Evu na grijeh, a ona muža Adama, da uzme plod sa<br />
zabranjenog stabla koje je bilo pod zabranom, nasred vrta. Prvi ljudi, Eva i Adam, nisu se<br />
mogli oduprijeti Zloduhu nego su pojeli „zabranjeno voće.“ Nakon toga su „otkrili“ i<br />
„spoznali“ svu svoju ljudsku krhkost, svoje duhovno siromaštvo, svu bijedu i golotinju, pa su<br />
se od stida što su to učinili pokušali sakriti od Boga. Praroditelji nisu htjeli prihvatiti stvarnost<br />
postojanja u kojem je Stvoritelj iznad svega i iznad njih. Sebe su pokušali izjednačiti s<br />
Bogom. Tako su izgubili SVE, a posebno ŽIVOT. Dobili su GRIJEH i SMRT. „Tada se<br />
obadvoma otvore oči i spoznaju da su goli.“ Što je dobro, a što je zlo odreñuje sam Bog, Otac<br />
– Stvoritelj. A ljudi po Božjem zakonu mogu odrediti dobro i zlo po svojoj savjesti.<br />
Psalam (Ps 51, 3-6a. 12-14. 17)<br />
Psalam 51 je Davidov i ima naslov, „Ispovijed raskajana grešnika.“ Ovaj Psalam kralja<br />
Davida spada u „osobne tužbalice.“ To su molitve po sadržaju veoma raznolike: mole<br />
izbavljenje od smrtne opasnosti, progonstva, ali posebno od bolesti, kletve i grijeha. Biblija<br />
ovaj Psalam stavlja u srce raskajanog Davida nakon njegovog višestrukog zločina. Grešnik<br />
Moli: „Smiluj mi se, Bože, po milosrñu svome, po velikom smilovanju izbriši moje bezakonje!<br />
…od grijeha me mog očisti!“ Grijeh, čovjeka, je nepažnja prema Bogu, manjak ljubavi,<br />
odmak od Boga ka stvorenju, „ljubav prema stvoru koja ide do prijezira Boga“ (sv. Augustin).<br />
Grešnik priznaje svoj grijeh i kaže: „Bezakonje svoje priznajem, grijeh je moj svagda preda<br />
mnom. Tebi, samo tebi (Bože) ja sam zgriješio i učinio što je zlo pred tobom.“ Čovjek griješi,<br />
a samo Bog oprašta. Kad Bog oprosti, nastaje „novo stvaranje: „Čisto srce stvori mi, Bože, i<br />
duh postojan obnovi u meni!“ To je kao kad sva priroda nakon kiše oživi i iznova sve<br />
procvjeta i nastaje plod. Pjevajmo u korizmi ovaj Psalam kao pokajanje svoje – za sav narod.<br />
Drugo čitanje (Rim 5, 12. 17-19)<br />
Od svih Pavlovih pisama najznačajnije je pi<strong>smo</strong> upravljeno kršćanima u Rimu. Rim je bio<br />
središte cijeloga Rimskog carstva. Pavao je posebno želio da i u Rimu navijesti Evanñelje.<br />
Ali, u Rimu je vrijedilo ono što je M. Tulije Ciceron rekao na gradskom središtu, „Forum<br />
Romanum: „Ma što križ značio, on mora biti daleko, ne samo od tijela, rimskog grañanina već<br />
i od njihovih misli, očiju i ušiju.“ Riječju „Babilon,“ označava se grad Rim (1Pt 5,13). Tako<br />
se zvao, jer je bio grešan kao Babilon drevnoga svijeta. Rimska se kršćanska zajednica<br />
sastojala od judeo-kršćana i pogano-kršćana. Neposredan povod pisanja poslanice bili su<br />
problemi izmeñu kršćana iz poganstva i kršćana iz židovstva u Rimu. Prvi su prezirali<br />
malobrojne Židove, a ovi opet isticali važnost svoga Zakona. Za današnje 2. čitanje, odabran<br />
je tekst iz Poslanice sv. Pavla apostola Rimljanima, iz poglavlja 5., „Adam i Krist.“ Odabrani<br />
odlomak, govori o Adamu koji je donio grijeh i o OTKUPLJENJU grijeha po Isusu Kristu. Za<br />
Pavla je Adam prvi zastupnik grešnog ljudskog roda. Pavao piše rimskim kršćanima: „Braćo:<br />
Kao što po jednom čovjeku uñe u svijet grijeh i po grijehu smrt i time što svi sagriješiše, na<br />
sve ljude prijeñe smrt…“ Pavao „prvi grijeh“ naziva neposlušnošću, prijestupom i<br />
nepokornošću. Posljedica je grijeha potpadanje pod VLAST SMRTI. Pavao ovako govori o<br />
2
smrti: Smrt nije uvijek samo moja smrt. Smrt je nasljedna smrt. Ona ima mnoge usputne<br />
oblike. Ipak nas 'fizičko' umiranje u svijetu najviše tišti. Ali, tjelesna smrt nije prava smrt.<br />
Zapravo, katastrofalna smrt je ona koju stvara grijeh. Ona može postojati i onda kad pojedinac<br />
fizički još dobro živi. U Adamu počinje povijest propasti i podložnosti smrti. Tome Pavao<br />
suprotstavlja povijest SPASENJA i životne moći u Isusu Kristu. Pavao veli: „Uistinu, ako<br />
grijehom jednoga smrt zakraljeva…“ U Adamu, vlada: grijeh i smrt. U drugom, Isusu Kristu,<br />
vlada: pravednost i život. Pavao dodaje odmah i 'lijek' Kristove pravednosti i milosti protiv<br />
svih oboljenja i smrti, zbog praroditeljskog istočnog grijeha: „Dakle, grijeh jednoga (Adama)<br />
– svim ljudima na osudu, tako i pravednost Jednoga (Isusa) – svim ljudima na opravdanje, na<br />
život!“ U Kristu se pojavljuje novi „tip“ čovjeka i s njim spasenje, za SVE: „novi čovjek“ –<br />
„novo čovječanstvo.“ Pavao tvrdi: „Doista, kao što su neposluhom jednoga čovjeka mnogi<br />
postali grešnici, tako će i posluhom Jednoga mnogi postati pravednici.“ Posljednja Pavlova<br />
tvrdnja glasi: SPASENJE je u Kristu neusporedivo veće i blagotvornije nego sveukupni<br />
čovjekov pad. Isusova poslušnost nije ropska poslušnost nego je slobodni čin ljubavi.<br />
Evanñelje (Mt 4, 1-11)<br />
Čitanje svetog Evanñelja po Mateju<br />
O ono vrijeme: Duh odvede Isusa u pustinju da ga ñavao iskuša. I propostivši četrdeset dana i<br />
četrdeset noći, napokon ogladnje. Tada mu pristupi napasnik i reče: „Ako si Sin Božji, reci da<br />
ovo kamenje postane kruhom.“ A on odgovori: „Pisano je: 'Ne živi čovjek samo o kruhu,<br />
nego o svakoj riječi što izlazi iz Božjih usta.'“ Đavao ga tada povede u Sveti grad, postavi ga<br />
na vrh Hrama i reče mu: „Ako si Sin Božji, baci se dolje! Ta pisano je: 'Anñelima će svojim<br />
zapovjediti za tebe i na rukama će te nositi da se gdje nogom ne spotakneš o kamen.'“ Isus mu<br />
kaza: „Pisano je takoñer: Ne iskušavaj Gospodina, Boga svojega!“ Đavao ga onda povede na<br />
goru vrlo visoku i pokaza mu sva kraljevstva svijeta i slavu njihovu pa mu reče: „Sve ću ti to<br />
dati ako mi se ničice pokloniš.“ Tada mu reče Isus: „Odlazi, Sotono! Ta pisano je: 'Gospodinu<br />
Bogu svom se klanjaj i njemu jedinom služi!'“ Tada ga pusti ñavao. I gle, anñeli pristupili i<br />
služili mu. Riječ Gospodnja.<br />
U prvoj <strong>smo</strong> korizmenoj nedjelji A, evanñeliste Mateja. Matej izvještava o Isusovom<br />
četrdesetodnevnom boravku u PUSTINJI, o njegovom postu i pripravi za javno djelovanje.<br />
Glavna misao današnjih, misnih čitanja je KUŠNJA – odoljeti kušnji ili ne odoljeti. A, zašto<br />
pustinja? Pustinja je prostor neprikladan za ljudski boravak. U pustinji se čovjek nalazi pred<br />
neomeñenim nebom, pred pijeskom i pred samim sobom. Nema zelenila, hrane, ni vode, osim<br />
slučajnih oaza. Zbog toga pustinja fascinira i ujedno plaši. U pustinji čovjek, zapravo, nije<br />
sam, on je pred Bogom. To je direktni susret s Bogom, a taj susret je redovito obilježen<br />
KUŠNJAMA. Tek kad je čovjek u nemilosti, u mukama, onda dolazi na vidjelo njegova<br />
otpornost i izdržljivost. Isus se 'čeliči' u pustinji, jača Duh za svoje mesijansko djelo, ali i za<br />
muku i križ koji mu predstoji. Isus je na kušnji 40 dana u pustinji. Zašto? Broj 40 predstavlja<br />
značajnu simboliku koja proizlazi iz Staroga i prelazi u Novi zavjet. Broj 40 označava<br />
tradicionalnu brojku trajanja aktivnog života jednog naraštaja, jedne generacije. To je broj<br />
zaokruženog trajanja, ispunjenja životnih planova čovjeka. Nadalje, to je broj koji govori o<br />
hodu, pokretu, usmjerenju i ustrajnosti. Govor o 40 godina u Starom zavjetu: Izraelci putuju<br />
40 godina, kroz pustinju, od Egipta do Obećane zemlje, sve dok nije pomro naraštaj koji je<br />
izašao iz Egipta (Br 14,34); 40 godina mira nastaje nakon postupnih osloboñenja što ih je Bog<br />
ostvario po pojedinim sucima (Suci 3,11+); 40 godina Davidova vladanja govori o istoj<br />
simbolici (2Sam 5,4); 40 dana i 40 noći traje potop (Pos 7,4); 40 dana i 40 noći i Mojsije je<br />
boravio na Sinaju (Izl 24,18); i Ilija putuje do svete gore Horeba, 40 dana (1Kor 19,8), a Jona<br />
naviješta Ninivljanima da će njihov grad i sve u njemu propasti za 40 dana. U Novom zavjetu<br />
taj broj 40 je na poseban način vezan za Isusa: Isus boravi 40 dana u pustinji, objašnjava<br />
3
današnje Matejevo evanñelje (Mt 4,1-11), te pri njegovu boravku s učenicima nakon<br />
Uskrsnuća do Uzašašća je 40 dana. Korizma traje od Pepelnice do Uskrsa, a to je 40 punih<br />
radnih dana. Korizma nas želi upozoriti da <strong>smo</strong> na putu. Zapravo, cijeli naš život je 'jedna'<br />
korizma. To je dug put koji nije lak. Ima sumnji, iskušenja, slabosti i padova. Sličan je putu<br />
Izraelaca kroz pustinju. Moramo se znati boriti, biti spremni na kušnje. Treba pripremiti DUH<br />
na svako dobro u kušnjama. Iskustva Staroga i Novoga zavjeta govore nam da nas na tom<br />
putu Bog (nikada), ne ostavlja bez pomoći. (To mi prognani Vukovarci jako dobro znamo. A<br />
znamo i za povratak i radost s kojom danas živimo). Korizma se često shvaća i kao<br />
PRIPRAVA za Uskrs. Korizma je vezana za POST: kako tijela, tako i duše. Korizma je<br />
sastavni dio pashalnog misterija i vremenski ulazi u vazmeni ciklus. Vjernike se u zajednici<br />
može pozvati na dublju sabranost. Mogu se održati „dani duhovne obnove“ za zajednicu<br />
vjernika. Današnja Prva korizmena nedjelja u znaku je Isusova boravka u PUSTINJI i njegove<br />
KUŠNJE. Evanñelist Matej u svom evanñelju kaže: „Duh odvede Isusa u pustinju da ga<br />
ñavao iskuša.“ Isus je sam u pustinji nakon krštenja na Jordanu. U pustinji je postio i<br />
pripremao se za svoje javno djelovanje, četrdeset dana i noći. U tom času duhovnog rasta i<br />
sazrijevanja, ogladnio je. Tada mu dolazi napasnik, sotona. I reče mu: „Ako si Sin Božji, reci<br />
da ovo kamenje postane kruhom.“ A Isus mu odgovara: „Ne živi čovjek samo o kruhu, nego o<br />
svakoj riječi što izlazi iz Božjih usta.“ Prvom kušnjom želi ñavao navesti Isusa da pretvori<br />
kamenje u kruh. Đavao zapravo, želi iskoristiti priliku i navesti ogladnjelog Isusa na pad. On<br />
je gladan nakon 40 dana posta, ali nije pristao na izazov. Ne želi svoju božansku moć sebično<br />
usmjeriti na sebe. On će umnožiti kruh, ali samo onda kad to bude potrebno drugima. Tada je<br />
Isus rekao ñavlu da čovjek ne živi samo o kruhu, nego: Božja je riječ temelj svakog života.<br />
Đavao ne odustaje nego želi ugroziti Isusa drugom kušnjom. Đavao ga tada povede u Sveti<br />
grad, postavi na vrh Hrama i reče mu: „Ako si Sin Božji, baci se dolje!...Anñelima će svojim<br />
zapovjediti (Bog) za tebe i na rukama će te nositi…“ Isus mu odgovori: „Pisano je…Ne<br />
iskušavaj Gospodina Boga svojega!“ Drugom kušnjom, ñavao želi potaknuti Isusa da provjeri<br />
koliko ga Otac ljubi. Meñutim, Isus nosi u sebi sigurnost da je Sin Božji i da je Bog<br />
neprestano dobri Otac. U njegovoj je ruci. Isus za to ne treba dokaza. On ne želi iskušavati<br />
Gospodina. Tako <strong>smo</strong> i mi, po njemu, na Očevu dlanu. Ali, mi ni<strong>smo</strong> tako čvrsti i odani. Mi<br />
ga česti iskušavamo. Često sumnjamo da nas Bog ljubi. Htjeli bi svakog dana neke čudesne i<br />
opipljive dokaze njegove ljubavi. Đavao je uporan i napada ponovo. Povede Isusa na goru<br />
vrlo visoku i ponudi mu sva kraljevstva svijeta s riječima: „Sve ću ti to dati ako mi se ničice<br />
pokloniš.“ Trećom kušnjom, ñavao nudi Isusu sva bogatstva svijeta. Đavao zaboravlja da je<br />
Isus Sin Božji i da on ima SVE – od kojega je sve i po kojemu je sve. Isus izlazi i iz ove<br />
kušnje. Njemu nije potreba 'vražja' ČAST ni VLAST. Isus reče ñavlu: „Odlazi Sotono! Ta<br />
pisano je: 'Gospodinu Bogu svom se klanjaj i njemu jedinom služi!'“ Isus nije, na našu sreću,<br />
podlegao ñavolskoj KUŠNJI. Samo takav besprijekoran, čvrst i čist mogao je postati naš<br />
SPASITELJ i otkupitelj grijeha koje su nam ostavili naši praroditelji Eva i Adam. Slike<br />
kojima Matejevo evanñelje opisuje Isusove kušnje, podsjećaju na prvu kušnju prvoga Adama<br />
u Edenu. Tamo je prvi Adam posrnuo i pao, pa <strong>smo</strong> njegovim padom svi bili zahvaćeni<br />
slabošću i istočnim grijehom. Meñutim, drugi Adam, Isus, pobjeñuje napasnika.To više nije<br />
samo osobna pobjeda Isusa i ñavla, nego je to otkupiteljski čin kojim Isus za sve nas<br />
pobjeñuje ZLO i ZLOGA. To je i jamstvo našeg duhovnog rasta i pobjede. Onoliko koliko se<br />
sjedinimo s Isusom, u hodu za njim, toliko <strong>smo</strong> sigurni i zaštićeni od Zloga. Bez njega ne!<br />
Pitanja za razgovor<br />
• Zašto su Eva i Adam podlegli kušnji i prihvatili ponudu Zloga, u Edenskom vrtu i<br />
pojeli „zabranjeno voće“? 1. čitanje.<br />
• Što se dogodilo našim praroditeljima kad su sagriješili i otkazali poslušnost Bogu?<br />
• Objasnite riječi iz Ps 51: „Smiluj nam se, Gospodine, jer <strong>smo</strong> sagriješili.“?<br />
4
• Kako apostol Pavao piše i objašnjava rimskim kršćanima: tko je I. čovjek Adam, a tko<br />
je II. Adam – Isus? I koje je njihovo Božje poslanje? 2. čitanje<br />
• Zašto Isus nakon krštenja na Jordanu odlazi 40 dana u pustinju?<br />
• Što je pustinja? Što se Isusu dogaña u pustinji? I zašto mu se dogañaju kušnje?<br />
• Tko u pustinji iskušava Isusa? Zašto Zloduh iskušava Isusa?<br />
• Kako Isus odolijeva ponudama Zloduha?<br />
• Zašto Isus odolijeva svim ñavolskim ponudama?<br />
• Kako se mi ljudi, vjernici, ponašamo prema ñavolskim ponudama?<br />
• Što trebamo činiti da bi se zaštitili od Zloga?<br />
Molitva vjernika<br />
• Gospodine, prati Crkvu Kristovu svojom milošću da u kušnjama ovoga svijeta ostane<br />
postojana i vjerna svome evanñeoskom poslanju, molimo te!<br />
• Gospodine, prodahni , mudrošću evanñelja sve pastire Crkve da po njihovom vodstvu<br />
i svetom služenju, tvoj narod uvijek raste u spoznanju tebe i brizi za svijet, molimo te!<br />
• Gospodine, pomogni pohodu pape Benedikta našoj domovini: obnovi nas u<br />
dostojnosti kršćanskog imena i pomogni da po zajedništvu vjere, budemo novo lice<br />
domovine i svijeta molimo te!<br />
• Gospodine, za sve kršćane: da ne padnu pod iskušenjima ovozemaljskih ugodnosti te<br />
shvate kako čovjek ne živi samo o kruhu nego i o svakoj tvojoj riječi, molimo te!<br />
• Gospodine, za sve nas ovdje sabrane: neka ovaj četrdesetodnevni hod kroz korizmu<br />
bude naš rast u vjernosti Duhu kojim nas vodiš, molimo te!<br />
Zaključak<br />
Odlazi Sotono! Isus se u pustinji, postom, pripravlja za svoje Božje poslanje. Sam je u pustinji<br />
nakon krštenja na Jordanu. Tu biva KUŠAN. Doživio je iste kušnje kao i Adam i Eva u raju<br />
zemaljskom. Prvom kušnjom, ñavao želi navesti Isusa „da pretvori kamenje u kruh,“ budući<br />
da je ogladnio kroz četrdeset dana posta. Isus nije pristao na ovaj izazov. Isto je ñavao<br />
predočio i Evi „da je stablo, zabranjeno, dobro za jelo.“ Druga kušnja, je poziv Isusu: „Baci<br />
se s vrha hrama,“ Bog će te očuvati! S ovom kušnjom ñavao želi unijeti u Isusa sumnju<br />
koliko ga Bog ljubi? Isus odbija i ovu kušnju, napastovanja. Ova kušnja odgovara Evi kad ona<br />
prihvaća „jesti voće sa zabranjenog drveta.“ Zapravo ne vjeruje Božjoj zabrani. Treća kušnja:<br />
ñavao nudi Isusu „sva kraljevstva svijeta,“ ako mu se pokloni. Isus ne prihvaća ni ovu<br />
ponudu. On je, zapravo, onaj koji ima SVE: od njega je sve i po njemu je sve – On je Sin<br />
Božji. On je bez grijeha! Adam i Eva prihvaćaju ñavolsku ponudu. Ne vjeruju Bogu! Oni su<br />
željeli biti Bogovi te vladati svime. Nažalost, nisu shvatili da se nitko ne može staviti iznad<br />
Boga. Tako su izgubili SVE – Božju milosti i Božju ljubav, a dobili nemilost i smrt. To je<br />
odraz ljudske slabosti i snaga Zloga. Kako danas prihvatiti istinu o ñavlu? A ipak, on je na<br />
djelu. On je uosobljeno zlo, nečisto biće i sila koja traži način kako odvojiti čovjeka od Boga.<br />
Naša je borba protiv svakoga zla u sebi i oko sebe borba protiv Sotone. Po Bibliji, postoji<br />
osobna zla moć koja se može ispriječiti izmeñu nas i Boga. Stoga se ta zla moć, taj Zli i zove<br />
po hebrejskom Satan, po grčkom Diabolos-Đavao, što znači po staroslavenskom Vrag ili<br />
Neprijatelj – Protivnik. Đavao je onaj koji dijeli, razbacuje, razdvaja. U evanñelju Sotona želi<br />
skrenuti Isusa s puta Mesije koji treba trpjeti, biti ponižen, odbačen. To je ñavlu uspjelo s<br />
Adamom i Evom. Njih je skrenuo s Božjega puta, dok Isusa nije. Isus je Spasitelji, Sin Božji i<br />
Otkupitelj naših grijeha. Današnje evanñelje nas želi naučiti kako se odhrvati ñavlu. Krist je<br />
došao da shrva Staroga neprijatelj (Otk 12,9). U korizmi treba naučiti dobivati putem<br />
gubitaka. Pustinja nas uči oslobañanju od navezanosti, uči nas davati da bi se posjedovalo.<br />
Uči nas skrivati se kako bi<strong>smo</strong> bili vidljivi. Uči nas biti poklonicima Boga. Budimo Božji!<br />
5