katalog izložbe
katalog izložbe
katalog izložbe
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
КЛАСИЦИ СВЕТСКЕ КЊИЖЕВНОСТИ<br />
- ЈУБИЛЕЈИ -<br />
ЛИТЕРАТУРА О ТОЛСТОЈУ И ДОСТОЈЕВСКОМ<br />
У ФОНДУ УНИВЕРЗИТЕТСКЕ БИБЛИОТЕКЕ<br />
Каталог изложбе поводом<br />
100 година од смрти Л. Н. Толстоја (1910-2010) и<br />
130 година од смрти Ф. М. Достојевског (1881-2011)<br />
децембар 2010 - јануар 2011<br />
1<br />
Филолошки факултет<br />
Београд<br />
Универзитетска библиотека “Светозар Марковић”<br />
Београд
ОКВИРНЕ НАПОМЕНЕ<br />
Универзитетска библиотека “Светозар Марковић” у<br />
сарадњи са Филолошким факултетом у Београду започиње<br />
организовање годишњих изложби под називом Класици<br />
светске књижевности: јубилеји. Има неколико добрих<br />
разлога за покретање ове иницијативе. На првом месту је<br />
намера да се открије вредан део фонда Универзитетске<br />
библиотеке који садржи богату колекцију оригиналних и<br />
преведених дела најпознатијих светских писаца, а такође и<br />
одговарајућих научних, критичко-теоријских и историјских<br />
публикација, незаобилазних у академском изучавању<br />
књижевности. Осим тога, Универзитетска библиотека настоји<br />
да испуни своју мисију популаризације науке и уметности<br />
управо фокусирањем пажње својих корисника, ма којим<br />
предметом да се они баве, на класична књижевна дела<br />
највећих светских писаца свих времена, чиме се подсећа на<br />
важност активног и трајног усвајања високе уметности као<br />
основне претпоставке културног развоја сваке, а нарочито<br />
академске средине.<br />
Чак и овлашне напомене о значењу појмова класик и класично<br />
не могу да заобиђу прецизно и убедљиво тумачење енглеског<br />
песника и теоретичара Т.С. Елиота у његовом знаменитом<br />
есеју Шта је класик из 1944. године. Он допушта да се појмом<br />
класик може означити “стандардни писац”, то јест величина,<br />
трајност или значај неког књижевника у његовој специфичној<br />
области стварања. Међутим, развијајући ову тему, Т.С. Елиот<br />
долази до неколико суштинских одлика по којима се неки<br />
писац и његово дело могу сврстати у корпус класика. Пре<br />
свега, класично дело може се појавити у зрелој цивилизацији,<br />
зрелом језику и зрелој књижевности – “као продукт зрелог<br />
духа”. Оно подразумева савршенство заједничког стила што<br />
надраста заједничку конвенцију писања и уздиже се од једног<br />
ограниченог сензибилитета до универзалног нивоа на коме<br />
се за неко дело може рећи: “ово је створио геније језика”.<br />
Дакле, осим зрелости, класично дело поседује и особину<br />
свеобухватности што означава могућност изражавања<br />
максимума читавог обима мисли и осећања на такав начин<br />
да се превазилазе оквири свог времена и властитог језика, и<br />
производи одјек у другим језицима, културама и епохама.<br />
Елиотову тезу на специфичан начин потврђује исказ<br />
нобеловца Џ.М. Куција у књизи Дневник лоше године: “У<br />
потрази за оном дубинском нотом неминовно се враћам<br />
класицима, епизодама које би у једном минулом добу носиле<br />
име огледног камена, камена на који треба положити длан<br />
како би се обновила вера у људскост, у непрекинуто трајање<br />
људске приче: Пријам док љуби руке Ахилу, молећи за тело<br />
свог сина; Пеђа Ростов устрептао од узбуђења док чека да<br />
узјаше свог коња, оног јутра када ће погинути”.<br />
3
Али, да ли ико још чита ове приче, ризикујући да га<br />
обузму узнемирујуће мисли и осећања? Муњевит развој<br />
информационо-комуникационих технологија променио је<br />
навике људи и довео у питање судбину књиге, читања и<br />
библиотека. Нови интерактивни и глобално присутан дигитални<br />
медиј мења човеков интелектуални и психосоцијални<br />
живот, што доводи до промена у језику, читању, мишљењу,<br />
учењу, научном истраживању и испољавању уметничке<br />
креативности. У новом амбијенту поставља се питање да ли<br />
ће се сачувати традиционални културни обрасци и праксе,<br />
корисничка очекивања и социјалне норме установљене у<br />
свету где је књига главни носилац културних и хуманистичких<br />
вредности. Неки одговарају предвиђањем скоре и неумитне<br />
“смрти књиге”, други не губе наду и предузимају све што је у<br />
њиховој моћи да бар у сопственом животу сачувају смисао и<br />
важност читања. У том контексту, осветљавање писаца чија<br />
дела су била не само духовни путокази многим генерацијама,<br />
већ и темељи целокупне човекове културе, не мора бити<br />
посао осуђен на неуспех. А улога Универзитетске библиотеке<br />
могла би се по Р.П. Блекмуру схватити у значењу “посредника<br />
који би обавио посебан задатак стављања публике у однос<br />
одазивања уметничком делу”.<br />
Последњих година упућени су многи прекори такозваној<br />
нет-генерацији због језичког сиромашења, срозавања<br />
критеријума, непрепознавања вредности и опште културне<br />
тривијализације. Те прекоре упућују им управо њихови<br />
родитељи који су, опчињени идеалима прогреса, брзине<br />
и ефикасности, створили такав свет где је стицање знања<br />
замењено гомилањем информација, удубљено линеарно<br />
читање замењено неуротичним скоковитим пребацивањем<br />
пажње, а контемплација замењена ‘’мултитаскингом’’.<br />
“Свуда око нас цвета нова неписменост, оних који лако читају<br />
кратке речи, речи мржње или лажног сјаја, али не могу да<br />
ухвате смисао језика који се заодева у лепоту и истину” – ове<br />
речи Џорџа Стејнера од пре пола века као да су намењене<br />
данашњим очевима и деци, па зато и једне и друге ваља<br />
подсетити да у многим животним ситуацијама књижевност<br />
може да буде спас или утеха, јединствена могућност да се<br />
добију макар и непотпуни одговори на она питања која човек<br />
себи поставља од када је света и века, а која са технолошким<br />
прогресом неће престати да га заокупљају.<br />
Можда је смисао овог подухвата управо у томе да се начас<br />
заустави захуктало време и прихвати она благодет на коју<br />
смо скоро заборавили – благодет што свакоме од нас, од<br />
дана када се родимо, припадају велика дела класичне<br />
музике, уметности и књижевности које добијамо на дар,<br />
да њима сасвим слободно и неограничено располажемо до<br />
краја живота.<br />
В.Ј.<br />
4
УВОДНА РЕЧ<br />
Текуће, 2010. године навршава се сто година од смрти Лава<br />
Николајевича Толстоја, а следеће, 2011. сто тридесет од<br />
смрти Фјодора Михајловича Достојевског. Реч је о класицима<br />
руске и светске књижевности, највећим мајсторима романа<br />
и најутицајнијим писцима не само у Русији деветнаестог<br />
века, нити само у оквиру стилске формације реализма, већ<br />
у целокупној историји књижевности. Овим поводом, а у<br />
оквиру серије Класици светске књижевности: јубилеји,<br />
Универзитетска библиотека у сарадњи са Филолошким<br />
факултетом, у периоду децембар 2010 – јануар 2011<br />
организује изложбу под називом Литература о Толстоју и<br />
Достојевском у фонду Универзитетске библиотеке.<br />
Достојевски је рођен седам година пре Толстоја, али га је<br />
Толстој надживео читаве три деценије. Због тога је у свести<br />
многих људи Толстој био и остао ‘’старији’’ од Достојевског,<br />
не само генерацијски, већ и епохално. Међутим, они су били<br />
прави савременици који су ступили на књижевну сцену<br />
Русије и Европе у другој половини деветнаестог века, када<br />
је Пушкин већ обавио величанствен посао у руском језику, а<br />
Гогољ убедљиво демонстрирао да Руси имају шта да покажу<br />
у жанру романа који је до тада био ‘’у власништву’’ енглеске,<br />
француске и немачке књижевности. За само пола века у<br />
Русији је објављено десет романа који и данас представљају<br />
врхове тог жанра: Гогољеве Мртве душе (1842), Обломов<br />
Гончарова (1859), Очеви и деца Тургењева (1861), после<br />
чега се дословно смењују романи Достојевског и Толстоја –<br />
Злочин и казна (1866), Рат и мир (1867-1869), Идиот (1868-<br />
69), Зли дуси (1871-72), Ана Карењина (1875-77), Браћа<br />
Карамазови (1879- 80) и Васкрсење (1899). Када се овом<br />
низу додају приповетке и драме Антона Павловича Чехова,<br />
јасно је колика је стваралачка енергија била сконцентрисана<br />
у једном релативно кратком временском периоду и на<br />
ограниченом простору који је заправо подразумевао два<br />
града – Петроград и Москву.<br />
Толстој и Достојевски су дакле живели у исто време,<br />
време у коме је књижевност имала огроман утицај у свим<br />
сферама живота, а писци били третирани као пророци<br />
који имају одговоре на сва питања. Последње четири<br />
деценије деветнаестог века прошле су у смењивању<br />
њихових најважнијих романа који су изазивали огромну<br />
пажњу савременика у Русији и Европи. Они се никада нису<br />
срели, мада су се кретали у истим круговима, имали исте<br />
књижевне пријатеље и духовне сроднике. Један од њих<br />
је био филозоф Владимир Соловјев који је веома утицао и<br />
на Толстоја и на Достојевског, па су, на пример, и један и<br />
други управо у његовом друштву походили чувени манастир<br />
5
Оптина. Чак постоји и легенда, једна од многобројних које<br />
окружују животе ова два писца – да су Толстој и Достојевски<br />
заједно присуствовали једном лењинградском предавању<br />
Соловјева, али да нису били представљени један другом.<br />
Таква могућност је заиста невероватна, с обзиром да је много<br />
људи, нарочито књижевних посленика тог времена, заиста<br />
прижељкивало њихов сусрет – до тог сусрета никада није<br />
дошло, или због фаталног стицаја околности, или због тога<br />
што су обојица то систематски избегавали. Meђутим, они су се<br />
узајамно помно пратили и високо уважавали. Из сведочења<br />
савременика видимо да је Толстој неколико пута нервозно<br />
реаговао поводом стила Достојевског, али речи које је он<br />
својеручно записао у Дневнику и писмима Страхову не говоре<br />
ни о чему другом осим о потпуном дивљењу. Са друге стране,<br />
Достојевски је само у једном писму исказао неку врсту благе<br />
зависти према Толстоју, Тургењеву и Гончарову због њихове<br />
финансијске сигурности која им пружа могућност несметаног<br />
рада, али у чланку о Ани Карењиној он, који је испитивао<br />
најдубље дубине људске душе, на један скоро потресан<br />
начин износи недвосмислен суд да је реч о “колосалној<br />
психолошкој анализи душе људске, са стравичном дубином<br />
и снагом, а досад код нас невиђеним реализмом уметничког<br />
приказивања”.<br />
Управо зато, на самом почетку каталога налазе се поглавља<br />
Толстој о Достојевском и Достојевски о Толстоју која<br />
садрже исказе из којих се јасно види њихово узајамно<br />
уважавање и свест о томе да је реч о нечему што надраста<br />
уобичајену књижевну конкуренцију и суревњивост – а то је<br />
судбинска околност да таква два књижевна генија живе и<br />
стварају паралелно, да се њихове судбине и њихова дела<br />
међусобно осветљавају на начин скоро незабележен у<br />
светској књижевности.<br />
Средишњи део каталога заузима упоредна хронологија<br />
живота и стваралаштва Достојевског и Толстоја која покрива<br />
дугачак период од 1821. године када је рођен Достојевски,<br />
па све до 1910. када је умро Толстој. Првих седам година<br />
до Толстојевог рођења (1828.) протеже се у две колоне: у<br />
првој су догађаји који су обележили најраније детињство<br />
Достојевског, а у другој најзначајнији културно-историјски<br />
догађаји и појаве у Русији и Европи тог времена. Наредних<br />
педесетак година, до смрти Достојевског (1881.), хронологија<br />
тече у три колоне које паралелно прате живот и рад два<br />
писца у руском и европском културно-историјском контексту,<br />
да би се последњи период од смрти Достојевског до смрти<br />
Толстоја поново вратио у две колоне – једна осветљава<br />
последње три деценије Толстојевог живота, а друга пружа<br />
податке о књижевним, уметничким, политичким и другим<br />
приликама.<br />
Изучаваоци књижевности вероватно знају за већину<br />
6
чињеница из ове хронологије, али широј публици може бити<br />
занимљиво да прати како, на пример, живи Толстој док<br />
Достојевски робија у Сибиру и како се из године у годину<br />
развијају њихове породичне ситуације, њихове књижевне<br />
каријере и друштвени статус. Упадљиве су непремостиве<br />
разлике које се тичу њиховог порекла, финансија, животних<br />
услова, схватања религије и државе и конкретних односа са<br />
црквом и властима. Међутим, још више падају у очи небројене<br />
подударности: обојица су били страствени коцкари, обојица<br />
сведоче о судбоносном утицају који је у њиховом животу<br />
извршило присуство извршењу смртне казне. Такође,<br />
обилазак Европе код њих буди истоветно двоструко осећање<br />
дивљења њеној уметности и згражавања над материјализмом<br />
и декаденцијом. И један и други били су везани за браћу, па<br />
њихов губитак у оба случаја представља тежак ударац. Смрт<br />
је и иначе била стални пратилац оба писца – рана смрт мајки,<br />
браће, књижевних пријатеља, рођене деце...<br />
Ови и други биографски подаци представљали су непресушан<br />
извор за њихово поређење, па су и књижевне анализе често<br />
биле замагљене многобројним предрасудама. Међутим,<br />
постоје и веома засноване студије које представљају<br />
драгоцену и незаобилазну литературу за озбиљно<br />
проучавање Толстоја и Достојевског, без обзира на то да<br />
ли се ова два писца тумаче као антиподи, као појаве које се<br />
узајамно допуњују или сваки за себе, без идеје да је икакво<br />
поређење уопште обавезно. Одломци из неколико оваквих<br />
студија дати су после хронологије, да би се скренула пажња<br />
на могућност тумачења које надмаша уобичајене површне<br />
закључке. На првом месту то је непревазиђена књига Џорџа<br />
Стајнера Толстој или Достојевски у којој се два писца<br />
супротстављају по епском, односно драмском темпераменту;<br />
по доминацији рационалног, односно мистичног; по сумњи,<br />
односно пуној вери у Христа. Осим тога, наведени су<br />
одломци из студија Андреја Белог, Стефана Цвајга, Дмитрија<br />
Мерешковског, а такође и из знаменитог есеја Томаса Мана<br />
Гете и Толстој – фрагменти о проблему хуманитета где је<br />
Толстој сврстан уз Гетеа по племенитом пореклу, здрављу,<br />
дуговечности, рационалности, морализму и склоности ка<br />
утопији; док је Достојевски проглашен сродником Шилера –<br />
по болести, недостојним животним приликама, мистицизму и<br />
ирационалности.<br />
Литература о Толстоју и Достојевском из фонда<br />
Универзитетске библиотеке пописана је у другом делу<br />
каталога, при чему је изабран најједноставнији могући<br />
принцип. После невеликог дела који садржи студије које<br />
се баве поређењем два писца, следи прво литература о<br />
Толстоју на руском, српском и другим језицима, а онда и<br />
литература о Достојевском, такође класификованa на исти<br />
начин, по језицима. Пописано је укупно 375 библиографских<br />
јединица. Известан број публикација био је недоступан из<br />
7
различитих разлога, а најчешће зато што су на читању код<br />
корисника, па нису узете у обзир приликом пописивања. На<br />
жалост, због ограниченог простора, све пописане књиге нису<br />
могле бити смештене у изложбене витрине, али је направљен<br />
избор који би требало да репрезентује велику разноврсност<br />
како по језицима и старости публикација, тако и по темама и<br />
аспектима изучавања.<br />
Текст каталога пропраћен је илустрацијама из најразличитијих<br />
традиционалних и електронских извора. Хронологију није<br />
било могуће илустровати тако да се дословно прати живот<br />
и рад оба писца из једноставног разлога што постоји<br />
неупоредиво више фотографског и другог документарног<br />
материјала о Толстоју него о Достојевском. Зато хронологију<br />
прате прилози који се састоје од фотографија и исказа<br />
тумача, писаца, филозофа, психолога, теолога, историчара...<br />
приређени тако да створе утисак огледала у којима се један<br />
према другом самеравају не само различита лица Толстоја<br />
и Достојевског, већ и различите процене како њихових<br />
појединачних дела, тако и њиховог свеукупног доприноса<br />
светској књижевности.<br />
B.J.<br />
8
ТОЛСТОЈ О ДОСТОЈЕВСКОМ<br />
“Ових дана читао сам Записе из мртвог дома. Много тога<br />
сам заборавио, поново сам читао и ја не знам бољу књигу<br />
у читавој новијој књижевности, укључујући и Пушкина. Није<br />
ту стил, већ је тачка гледишта чудесна: искрена, природна и<br />
хришћанска. Добра, поучна књига. Уживао сам цео јучерашњи<br />
дан како одавно уживао нисам. Ако видите Достојевског,<br />
реците му да га волим.”<br />
Л. Н. Толстој у писму Н. Н. Страхову од 26. септембра<br />
1880.<br />
Увече се Лав Николајевич занео читањем Браће Карамазових<br />
од Достојевског и рекао: “Данас сам схватио зашто људи<br />
воле Достојевског, код њега има дивних мисли”. Затим га је<br />
почео критиковати, говорећи опет да сва лица говоре језиком<br />
Достојевског и да су њихова размишљања дугачка.<br />
Софија А. Толстој, 19. октобра 1910. г. (Толстој у сећањима<br />
савременика)<br />
“У уметничком делу мора безусловно бити нешто ново, своје...<br />
Треба безусловно у нечем отићи даље од других, откинути<br />
ма и најмањи свеж комадић...Зато је код Достојевског у<br />
Злочину и казни први део диван, а други део је већ слабији...<br />
Достојевски никад није умео да пише баш зато што је увек<br />
имао одвише много мисли, имао је одвише много свога да<br />
каже...Па ипак, Достојевски – то је најистинитија уметност...”<br />
А. В. Цвингер (Толстој у сећањима савременика)<br />
“Достојевски, да, то је велики писац. Не да је велики писац,<br />
него му је срце велико. Дубок је он. Никада нисам престајао<br />
да га поштујем...Мислим да су Записи из мртвог дома<br />
најбољи зато што су целовити у уметничком погледу. А у<br />
Идиоту је диван почетак, а затим настаје страшна каша. И<br />
тако је готово у свим његовим делима.”<br />
В. Г. Чертков, јула 1906.г. (Толстој у сећањима<br />
савременика)<br />
“Веома бих желео да се лично упознам са Петром<br />
Алексејевичем Кропоткином, али изгледа да се то неће<br />
догодити, као што се није догодило да се упознам са<br />
Фјодором Михајловичем Достојевским. Што дуже живим,<br />
све јаче осећам како ми је по духу близак Достојевски, без<br />
обзира на то што наши погледи на државу и цркву изгледају<br />
сасвим супротни. Достојевски, Кропоткин, ја, ви и сви други<br />
који траже истину, стојимо на периферији круга, а истина је у<br />
средини. Разним путевима јој се приближавамо.’’<br />
В. А. Посе (Толстој у сећањима савременика)<br />
“Једна његова аљкаво написана страница вреди колико<br />
9
читави томови садашњих писаца. Због Васкрсења прочитао<br />
сам недавно Записе из мртвог дома. Како је то изванредна<br />
ствар!”<br />
П. А. Сергејенко, 13. јануара 1899.г. (Толстој у сећањима<br />
савременика)<br />
“...Али код Достојевског, поред све његове ружне форме,<br />
има често изванредних страница, и ја разумем Тена који није<br />
могао да испусти из руку Достојевског. Човек чита и понесе га<br />
то што осећа да аутор жели да ти каже оно најбоље што је у<br />
њему, и пише исто тако зато да би исказао оно што је сазрело<br />
у његовој души. А у садашњих писаца и нема те жеље да ти<br />
нешто кажу...”<br />
П. А. Сергејенко, 5. јула 1900.г. (Толстој у сећањима<br />
савременика)<br />
У четврт до девет Лав Николајевич је изашао из кабинета у<br />
трпезарију и прочитао наглас двобој из Браће Карамазова.<br />
Оно место где официр даје шамар посилном, Лав Николајевич<br />
је прочитао јасно, а када је читао оно где се овај каје због тога<br />
што је учинио, јецао је и гутао сузе. Када је завршио читање,<br />
био је узбуђен; лице изборано, уморан; седео је задубљен у<br />
своје мисли и ћутао...<br />
Д. П. Маковицки, 7-8. априла 1905.г. (Толстој у сећањима<br />
савременика)<br />
“Како бих волео да могу да искажем све оно што осећам о<br />
Достојевском. Описујући своја осећања, ви сте изразили делом<br />
и моја. Ја никада нисам видео овог човека и никада нисам<br />
дошао у непосредан додир с њим, а када је, изненада, умро,<br />
схватио сам да ми је био најближи, најдражи, најпотребнији<br />
човек. И никада ми није падало на памет да се поредим с њим,<br />
никада. Све што је он радио (оно право, добро што је радио)<br />
било је такво да што више тога уради, ја се осећам боље.<br />
Умност туђа у мени изазива завист, ум – такође, а дело срца –<br />
само радост. Ја сам њега заиста сматрао својим пријатељем<br />
и мислио сам да ћемо се свакако срести, да до сада није било<br />
прилике, али да је то неминовно. Кад изненада читам – умро<br />
је. Као да ми се тло измаче под ногама. Узнемирих се, а онда<br />
схватих да ми је био драг, те заплаках, и сад још плачем.<br />
Недавно, пре његове смрти, читао сам Понижене и увређене<br />
и био сам ганут.”<br />
Л. Н. Толстој у писму Н. Н. Страхову од 5. до 10. фебруара<br />
1881.<br />
10
ДОСТОЈЕВСКИ О ТОЛСТОЈУ<br />
“...Ана Карењина је као уметничко дело право савршенство<br />
које је заиста дошло у прави час и с њом се ништа слично из<br />
европске књижевности нашег времена не може упоредити,<br />
а затим и по својој идеји, то је већ нешто наше, нешто своје,<br />
рођено и управо оно што представља нашу посебност пред<br />
Европом, што већ представља нашу националну ‘нову реч’,<br />
или барем њен почетак – такву реч која се управо у Европи<br />
не може чути, а која је ипак толико неопходна, без обзира на<br />
сав њен понос...<br />
У Ани Карењиној је изнето гледиште о људској кривици и<br />
злочину. Узети су људи у ненормалним околностима. Зло<br />
постоји пре њих. Ухваћени у вртлог лажи, људи чине злочин<br />
и сигурно пропадају: као што се види идеја најомиљеније<br />
и најстарије европске теме...То је изражено у колосалној<br />
психолошкој анализи душе људске, са стравичном дубином<br />
и снагом, а досад код нас невиђеним реализмом уметничког<br />
приказивања. Очигледно је разумљиво и јасно да се зло<br />
крије у човечанству дубље него што претпостављају лекари<br />
– социјалисти, да ни у каквом друштвеном уређењу нећете<br />
избећи зло, да ће душа људска остати иста, да ненормалност<br />
и грех потичу из ње саме и да су, најзад, закони духа<br />
људског још толико несазнати, науци непознати, неодређени<br />
и тајанствени да нема и не може бити још дефинитивних ни<br />
лекара нити судија...<br />
Песник је излаз генијално назначио још у претпоследњем делу<br />
романа у генијалној сцени смртне болести јунакиње романа<br />
кад се злочинци и непријатељи одједном преображавају<br />
у виша бића, у браћу која су све један другом опростили,<br />
у бића која су сама, узајамним свепраштањем скинула са<br />
себе лаж, кривицу и злочинство и тим потезом сами себе<br />
ослободили кривице с потпуном свешћу да су стекли на то<br />
право. Али затим на крају романа у мрачној и стравичној<br />
слици пада људског духа, који писац прати корак по корак,<br />
у приказивању оног неодољивог стања кад зло освојивши<br />
биће човеково везује сваки његов покрет, паралише сваку<br />
снагу отпора, сваку мисао, сваку жељу за борбом с тамом<br />
која пада на душу и коју душа свесно с љубављу и страшћу<br />
за осветом прима уместо светлости – у овој слици има толико<br />
поука за судију човечијег, за оног који држи метар и вагу да<br />
ће он сигурно у страху и недоумици узвикнути: ‘Не, није увек<br />
мени дата освета, и нећу је увек ја извршити’ и неће нељудски<br />
окривити мрачно палог злочинца зато што је он пренебрегао<br />
вечну светлост излаза која му се указала и одмах је свесно<br />
одбацио...”<br />
Ана Карењина као чињеница од посебног значаја (Пишчев<br />
дневник, јул-август 1877.г.)<br />
11
По величини био је раван свом столећу, тај див што је могао<br />
да понесе епске терете, онакве под којима би био здробљен<br />
овај данашњи нараштај, много слабији и краћег даха.<br />
Колико је била велика та епоха и поред све суморности,<br />
материјализованости, научничке осорности и испосништва,<br />
колико велика та генерација стваралаца којој је припадао<br />
Толстој, а чија су дела обликовала оних пет деценија пре хиљаду<br />
деветстоте...Сећам се, док је беснео рат, често сам помишљао<br />
како се он можда не би усудио ни избити да су у четрнаестој<br />
години још биле отворене оштре, продорне и сиве очи старца<br />
из Јасне Пољане. Да ли је то била детињаста мисао? У сваком<br />
случају: тако је хтела историја; није више било њега, нити икога<br />
њему сличног.<br />
Томас Ман<br />
... Демонско, како ја осећам, треба опевати а не описати...<br />
Било би ми апсолутно немогуће да се шалим са Ничеом<br />
и Достојевским, као што сам то учинио, кад ми се указала<br />
прилика, у роману, са себичним дететом среће, Гетеом, и, у<br />
есеју, са џиновским дедаштвом Толстојеве моралности. Из чега<br />
се може закључити да је моје страхопоштовање према онима<br />
који су блиски паклу, према великим религиозним појавама<br />
и болесницима, у ствари далеко дубље – и само ради тога<br />
ћутљивије – него према синовима светлости... Достојевски<br />
кроз ђаволова уста назива ‘’најнепристојнијом досадом’’ оно<br />
што Ниче са дионизијском потврдом благосиља и поводом<br />
чега говори своје: ‘’јер ја те волим, о вечности!’’ Али је мисао<br />
иста, и док у случају натчовека верујем у духовно-братску<br />
коинциденцију, ‘’вечни повратак’’ склон сам да сматрам<br />
плодом читања и несвесним, еуфорично обојеним сећањем на<br />
Достојевског.<br />
Томас Ман<br />
Маријанска болница у којој се родио Достојевски<br />
Толстојева кућа у Јасној Пољани<br />
12
УПОРЕДНЕ ХРОНОЛОГИЈЕ ЖИВОТА И СТВАРАЛАШТВА Ф. М. ДОСТОЈЕВСКОГ И Л. Н. ТОЛСТОЈА У<br />
РУСКОМ И ЕВРОПСКОМ КУЛТУРНО-ИСТОРИЈСКОМ КОНТЕКСТУ<br />
1821<br />
Фјодор Михајлович Достојевски рођен је у Москви<br />
11. новембра као друго дете Михаила Андрејевича<br />
Достојевског, лекара у Маријанској болници за сиротињу<br />
(сада музеј Достојевског) и мајке Марије Фјодоровне<br />
Нечајеве. Деца су расла у туробној породичној атмосфери<br />
проузрокованој тешком нарави оца који је био груб и<br />
склон пићу. Мајка је срећом била осетљиве природе, па је<br />
усмерила децу према уметности и литератури, причајући<br />
им народне приче и читајући из Библије.<br />
Наполеонова смрт на Светој Јелени.<br />
У априлу рођен Шарл Бодлер,<br />
а у децембру Гистав Флобер.<br />
Такође рођен Николај Њекрасов.<br />
Умро Џон Китс.<br />
1822<br />
Дијалог Г. Галилеја скинут са листе<br />
Index librorum prohibitorum.<br />
Рођени Луј Пастер<br />
и енглески песник Метју Арнолд.<br />
Умрли Е.Т.А. Хофман и П.Б. Шели.<br />
13
Сви јунаци Достојевског питају се о смислу живота. Тиме су они<br />
модерни: они се не плаше смешног. Оно по чему се модерна<br />
осећајност разликује од класичне осећајности, то је што се<br />
ова храни моралним, а она метафизичким проблемима.<br />
У романима Достојевског питање је постављено с таквом<br />
снагом да тражи само крајња решења. Егзистенција је лажна<br />
или вечна. Да се Достојевски задовољио овим питањима, био<br />
би филозоф. Али он објашњава последице које ове духовне<br />
игре могу да имају у људском животу, и по томе је уметник. Од<br />
последица задржава се на последњој, на оној коју он сам у<br />
Пишчевом дневнику назива логичким самоубиством. Романи,<br />
као и Дневник, постављају апсурдно питање. Они успостављају<br />
логику све до смрти, занос, ‘’страшну’’ слободу, царску<br />
славу која је постала људска. Све је добро, све је допуштено и<br />
ништа није ружно: то су апсурдни судови. Али, каквог ли чудног<br />
стварања у ком нам се ова бића од ватре и леда чине тако<br />
блиска!<br />
Албер Ками<br />
Родитељи Достојевског<br />
У сваком периоду најбољи аутори су увек били свеци: Толстој,<br />
Достојевски, Ибзен... Толстој је чаробан писац: никад досадан,<br />
никад глуп, никад заморан, никад болесно педантан, никад<br />
театралан.. Он је за главу и рамена изнад осталих! После<br />
Флобера највећи помак у форми романа донео је Толстој...<br />
Џемс Џојс<br />
Толстојев отац<br />
14
1823<br />
Селидба Достојевских у засебно крило болнице доноси<br />
мало комфора у свакодневни живот.<br />
Астроном Х.В. Олбер<br />
објављује Олберов парадокс.<br />
Росини: Семирамида<br />
Пушкин: Евгеније Оњегин<br />
Рођен Александар Островски.<br />
1824<br />
Бетовенова Девета симфонија<br />
премијерно изведена у Бечу.<br />
Поплава у Петрограду односи<br />
преко 200 жртава.<br />
Умро Џорџ Гордон Бајрон.<br />
1825<br />
Побуна Декабриста, 1825.<br />
Прва модерна железница Стоктон-Дарлингтон<br />
отворена у Енглеској.<br />
Руски цар Николај I Романов<br />
наслеђује брата Александра I.<br />
Децембарски устанак у Русији<br />
Умро Жан Паул, немачки романтичарски песник.<br />
15
Мени се чини да се на Достојевског не може гледати само као на обичног<br />
романсијера, као на талентованог и умног литерату...Он је имао нешто више од<br />
тога, а то више је било нешто специфично његово, што објашњава његов утицај на<br />
друге...Достојевски је у односу на остале писце имао једно велико преимућство –<br />
преимућство да види не само око себе, већ и далеко испред себе.<br />
В. Соловјов<br />
Достојевски 1847.<br />
цртеж К. Трутовског<br />
Није ми било пуних петнаест година када сам прочитао “Козаке”. Недавно сам<br />
их читао поново, не знам по који пут, али после доста година. Променило се за<br />
то време много тога у мени и у свету око мене. Али ту сам нашао све исто као и<br />
некад. Исти сјај приповедачке речи. Исту способност да се о свему што је људско<br />
говори са истим мирним жаром и истом веродостојношћу, да се елементи нашег<br />
постојања не издвајају него да се сви, повезани, ухвате и стално држе у снопу<br />
светлости ретког и непоновљивог приповедачког дара. И код читаоца исти утисак:<br />
да откад људи људима причају о људским судбинама и односима, о појавама<br />
и облицима живота и света, о вечитим тежњама и сновима смртника, није било<br />
приповедача веће снаге ни јаче убедљивости. Никад се неће потпуно и до краја<br />
објаснити у чему је величанствена једноставност и недокучива тајна те прозе.<br />
Иво Андрић<br />
Толстој 1849.<br />
16
1826<br />
Изведена Бетовенова Grosse Fuge.<br />
Изграђен први железнички тунел<br />
на релацији Ливерпул-Манчестер.<br />
Рођен Салтиков-Шчедрин.<br />
1827<br />
Фјодоров отац добија племићку титулу Реда Св. Ане<br />
чиме је заједно са децом уврштен међу наследно<br />
племство Москве.<br />
Завршена друга руска експедиција око света<br />
на челу са Ф. Врангелом.<br />
Умрли Лудвиг ван Бетовен и Виљем Блејк.<br />
1828<br />
Лав Николајевич Толстој рођен је<br />
28. августа у Јасној Пољани (Тулска<br />
област) од оца грофа Николаја<br />
Иљича Толстоја чија породица је<br />
племићку титулу добила директно од<br />
Петра I и мајке Марије Николајевне<br />
Волконске.<br />
Руси преузели Варну од Турака.<br />
Рођени Хенрик Ибзен, Николај<br />
Чернишевски.<br />
Умрли Франц Шуберт,<br />
Франциско Гоја.<br />
17
Достојевски пише за духовно немирне читаоце који<br />
умеју самостално да мисле и у првој линији желе да<br />
знају о чему треба да размишљају. У проналажењу<br />
и разјашњењу таквих питања Достојевски је још увек<br />
један од највећих мајстора човечанства.<br />
Максимилијан Браун<br />
Достојевски 1863.<br />
Толстој 1862.<br />
Плашим се Толстојеве смрти јер ће она оставити огромну празнину. Прво, ниједног човека нисам тако волео као њега; ја сам<br />
неверник, али од свих вера најближа ми је и најприхватљивија управо његова вера. Друго, када књижевност има Толстоја,<br />
онда је лако и захвално бити писац. Чак и ако се бојите да никада ништа нећете досегнути, ипак се не осећате тако лоше, јер<br />
Толстој је досегао довољно за све. Његова делатност служи као оправдање за сву веру и очекивања који се улажу у књижевност.<br />
Треће, Толстој се држи чврсто, његов ауторитет је голем и док је он жив, рђав укус у литератури, свака плачљива плиткост и<br />
дрско просташтво, свако разбарушено, озлојеђено самољубље биће далеки и дубоко у сенци. Само његов морални ауторитет<br />
способан је да држи на извесној висини такозвана књижевна расположења и токове. Без њега били бисмо стадо без пастира<br />
или просто збрка у којој би се тешко било разабрати.<br />
А.П. Чехов<br />
18
1829<br />
Објављен Гетеов Фауст.<br />
Рођени Антон Григоревич Рубинштајн<br />
и Николај Фјодоров.<br />
Као деветогодишњак, Достојевски<br />
добија први напад епилепсије.<br />
1830<br />
Толстојева мајка умире остављајући<br />
четири сина – Николаја (1823),<br />
Сергеја (1826), Димитрија (1827),<br />
Лава (1828) и ћерку Марију (1830).<br />
1831<br />
Јулска револуција у Француској<br />
Берлиозовa Фантастичнa симфонијa<br />
изведена у Паризу.<br />
Стендал: Црвено и црно<br />
Лобачевски објавио своје прве<br />
радове.<br />
Отац купује мали посед Даровја<br />
у тулској губернији, да би га<br />
следеће године проширио селом<br />
Чермашња, тако да до селидбе у<br />
Санкт Петербург, Фјодор са старијим<br />
братом Михаилом проводи лета у<br />
живописном сеоском пејзажу.<br />
Кућа у Даровји<br />
19
Достојевски је изнад свега велики антрополог, експериментатор<br />
човекове природе. Он открива нову науку о човеку и примењује у<br />
њој нови, до сада непознати метод. Уметничка наука или научна<br />
уметност. Људску природу Достојевски истражује у дубини без<br />
дна и пределу без краја, отварајући неке последње, подземне<br />
слојеве. Он подвргава човека духовном експерименту,<br />
ставља га у изузетне услове, скида све спољашње наслаге,<br />
одвајајући човека од свих свакидашњих норми и правила. Своја<br />
антрополошка истраживања он обавља методом дионисијске<br />
уметности, продирући у тајанствену дубину људске природе...У<br />
антропологији Достојевског нема ничег статичног; ничега<br />
укоченог, скамењеног, све је у њој динамично, све у покрету,<br />
све је поток усијане лаве. Достојевски примамљује у тамни<br />
бездан који се разјапљује унутар човека.<br />
Николај Берђајев<br />
Брат Достојевског, Михаил 1847. и 1860.<br />
Толстој је највећи апостол не-насиља савременог света.<br />
Махатма Ганди<br />
Толстојева браћа: Сергеј, Николај и Димитрије 1854.<br />
20
1832<br />
Пожар у оба села производи пустош<br />
и огромну штету, али сачувана је<br />
главна кућа.<br />
Достојевски присуствује представи<br />
Шилерових Разбојника који на њега<br />
остављају снажан утисак, нарочито<br />
Мочаловљева глума.<br />
Колера се шири у Лондону, па у<br />
Француској.<br />
Отворено позориште Александрина у<br />
Петрограду.<br />
Рођени Едуар Мане и Гистав Ајфел.<br />
Умрли Гете и Валтер Скот.<br />
1833<br />
Фјодор са братом Михаилом креће<br />
у школу Н.И. Драшусова где су<br />
одлазили сваки дан ујутру и враћали<br />
се увече.<br />
Гаус и Вебер раде на<br />
електромагнетном телеграфу.<br />
Балзак: Евгенија Гранде<br />
Случај тајанствене смрти<br />
Каспара Хаузера.<br />
Рођени Јоханес Брамс,<br />
Александар Бородин.<br />
1834<br />
Браћа Достојевски одлазе у приватни<br />
пансион Леонтија Ивановича<br />
Чермака у Москви који похађају<br />
Званично укинута инквизиција у<br />
Шпанији.<br />
Укинуто ропство у Британском<br />
21
Достојевски као војни инжењер, 1843.<br />
Толстој у војничкој униформи 1856.<br />
У делу Достојевског већ на први поглед<br />
може се уочити велика блискост форме<br />
романа са пратипом трагедије. Није реч<br />
о томе да је он смишљено, из уметничких<br />
разлога, тежио тој блискости. Напротив, он<br />
је до те блискости дошао случајно и сасвим<br />
спонтано. Унутрашња структура његовог<br />
стваралачког генија била је трагичка...<br />
Сваки роман Достојевског читавим својим<br />
планом тежи ка трагичкој катастрофи... као<br />
да трагедију гледамо кроз увеличавајуће<br />
стакло и у њеној ћелијској структури<br />
налазимо понављање и појачавање истих<br />
начела антиномије који прожимају читав<br />
организам... Страх и сажаљење – тачно по<br />
Аристеотеловој формули – управо је оно<br />
што призива муза Достојевског.<br />
Вјачеслав Иванов<br />
Толстој пружа потпун живот, до смрти је ту све што спада у живот, све<br />
противречности за које је човек способан.<br />
Елиас Канети<br />
22
све до 1937. године. На часовима<br />
професора Давидова, доктора<br />
књижевности, у пуном смислу се<br />
упознају са литературом, а Фјодор<br />
највише времена проводи читајући<br />
Пушкина.<br />
краљевству.<br />
Основан Кијевски универзитет.<br />
Рођени Мендељејев, Едгар Дега.<br />
Умрли Шлајермахер и С.Т. Колриџ.<br />
“Савременик”, 1837.<br />
1835<br />
Чарлс Дарвин стиже на Галапагос.<br />
Балзак: Чича Горио<br />
Гогољ: Миргород, Арабеске<br />
1836<br />
Толстојева породица прелази<br />
у Москву ради Николајевог<br />
школовања.<br />
Глинкина опера Живот за цара<br />
Гогољ: Ревизор<br />
Чадајев: Филозофска писма<br />
27. фебруара мајка Достојевског<br />
умире од галопирајуће туберкулозе у<br />
1837<br />
Толстојев отац умире, а о деци<br />
почиње да се стара очева сестра,<br />
Дикенс: Оливер Твист<br />
Балзак: Изгубљене илузије 1<br />
23
Толстојева жена Софија<br />
Толстој се никада није<br />
задовољио својим<br />
познавањем људскога<br />
срца, он је читавог<br />
свог дугог живота без<br />
престанка откривао<br />
његове тајне и тражио<br />
увек нове околности у<br />
којима се испољавају<br />
друге стране и нови<br />
понори тог изузетног<br />
феномена..Начин<br />
на који он третира<br />
проблем личности,<br />
који је један од<br />
централних проблема<br />
у свим његовим<br />
делима, доказује<br />
његово схватање да<br />
се човек никако не<br />
може ослободити<br />
тих условљености –<br />
наследних особина,<br />
породичног васпитања,<br />
утицаја средине,<br />
везаности за земљу<br />
и народ, за његову<br />
историју, традицију,<br />
поднебље, економске<br />
и друштвене односе.<br />
Породица, средина и<br />
епоха су тако постала<br />
три магистрална<br />
приступа личности у<br />
свим његовим делима.<br />
Судити о Достојевском<br />
одувек је био, а и<br />
данас је, огроман<br />
ризик, одговорност,<br />
искушење.... Све код<br />
њега добија нов квалитет,<br />
нову вредност, па и<br />
његово несумњиво<br />
стално присутно<br />
осећање грешништва.<br />
Нека је Достојевски,<br />
чак и несвесно, патио<br />
због свега онога што му<br />
се десило из његовог<br />
односа према оцу, нека<br />
су и његови злочинци<br />
и његови покајници<br />
огледало његових<br />
убилачких жеља и сталне<br />
потребе да их окаје,<br />
а кроз казну, патње,<br />
коцку и нападе ублажи.<br />
Непознати ферменти<br />
у реторти генијалног<br />
човека створили су<br />
у њој сасвим нове<br />
састојке...Сигмунд<br />
Фројд је бриљантно<br />
објаснио Достојевског<br />
неуротичара, није могао<br />
да објасни Достојевског<br />
– Руса, а није знао, као<br />
што то нико не зна, да<br />
објасни Достојевског –<br />
генија.<br />
Марија, прва жена Достојевског<br />
Мила Стојнић<br />
Владета Јеротић<br />
24
37. години. Само месец дана пре тога<br />
дубоко га је потресла Пушкинова<br />
смрт. Браћа прелазе у Петроград<br />
на даље школовање и ступају у<br />
припремни интернат капетана К.Ф.<br />
Костомарова.<br />
У јануару Достојевски уписује Војноинжењерску<br />
академију, у којој ће<br />
остати шест година, али без стварне<br />
заинтересованости. У писмима брату<br />
пише о тешкој душевној кризи у<br />
коју је запао и како је прочитао све<br />
од Шекспира и Паскала, већи део<br />
Балзака и Игоа, Гетеовог Фауста,<br />
као и све Хофманове приче.<br />
Мистериозна смрт Фјодоровог оца.<br />
По једној непотврђеној верзији<br />
убили су га сопствени кметови, сити<br />
грофица Александра. Породица<br />
углавном живи у Москви, а лета<br />
проводи у Јасној Пољани.<br />
1838<br />
1839<br />
Пожар у петроградском<br />
Зимском дворцу.<br />
Рођен руски математичар Бугајев.<br />
Пошто је устрељен у двобоју,<br />
умире Александар Пушкин.<br />
Крајем године умро Ђакомо<br />
Леопарди.<br />
Прва руска железница<br />
на релацији Петроград-Царско село.<br />
По наредби цара<br />
започиње објављивање<br />
‘’Губернијских новости’’<br />
Наставак Оливера Твиста<br />
Мајкл Фарадеј обавља<br />
експериментална<br />
истраживања електрицитета.<br />
25
Толстој је најсавршенији међу свим<br />
приказивачима стварности; читајући<br />
га, чини нам се да нисмо ништа друго<br />
радили него кроз отворен прозор<br />
гледали у реалан свет. Његово дело<br />
исто је што и природа, оно је дупликат<br />
стварности. Због тога се често стиче<br />
утисак да је Толстој обдарен лакоћом<br />
писања; међутим, он улаже огроман<br />
труд да би постигао сродност са<br />
природом.<br />
Штефан Цвајг<br />
Толстојева породица 1887.<br />
Деца Достојевског, Љубов и Фјодор<br />
Дивљење уметности Достојевског је неизмерно, и уколико<br />
се дубље понире у његово дело, утолико нам изгледа<br />
невероватнија његова величина.<br />
Штефан Цвајг<br />
26
његовог насилничког понашања, тако<br />
што су му сипали вотку у грло све<br />
док није издахнуо. Мајчина породица<br />
делимично преузима Фјодорово<br />
издржавање.<br />
Стендал: Пармски<br />
картузијански манастир<br />
Љемонтов: Мцири<br />
Рођени Пол Сезан, Џ.Б. Јејтс<br />
и Модест Мусоргски.<br />
1840<br />
У јануару Достојевски пише писмо<br />
брату Михаилу у коме износи<br />
мишљење о Шилеру, Хомеру и<br />
француским писцима трагедија.<br />
Љермонтов: Јунак нашег доба<br />
Рођени Емил Зола, Клод Моне<br />
и Петар Иљич Чајковски.<br />
Умро Николо Паганини<br />
Достојевски напушта интернат<br />
и изнајмљује мали стан близу<br />
Мањежа. Трагична смрт Љермонтова<br />
представља за њега још један<br />
потрес. У августу унапређен у чин<br />
теренског инжењеријског заставника.<br />
1841<br />
И грофица Александра умире, а Лав<br />
се са осталом децом пресељава у<br />
Казањ код друге тетке Пелагије,<br />
удате за једног утицајног спахију.<br />
Љермонтов: Демон<br />
Прерана смрт Љермонтова<br />
Забрана руским сељацима да<br />
појединачно продају своју робу.<br />
27
Ана, супруга Достојевског, 1860.<br />
Толстој и Достојевски оваплоћују<br />
неразлучиви спој супротности у коме<br />
се суочавају две врсте поставки, два<br />
основна схватања постојања.<br />
Н. Берђајев<br />
Софија, Толстојева супруга, 1885.<br />
У Толстојевим делима увек, раније или касније, за читаоца настаје тренутак кад он потпуно заборавља на главну радњу романа,<br />
на судбину главних јунака. Нама је тако важно и занимљиво како умире кнез Андреј или како Николај Ростов лови зеца, како<br />
се порађа Кити, или како коси Љевин – да ми губимо из вида Наполеона и Александра Првог, Ану и Вронског. Нама је у том<br />
тренутку чак занимљивије, важније хоће ли Николај уловити зеца, него – хоће ли Наполеон изгубити Бородинску битку. У сваком<br />
случају, ми нисмо нестрпљиви, не журимо да сазнамо даљу судбину јунака; спремни смо да чекамо и да се забављамо,<br />
колико је то аутору воља. Ми не видимо обале и не размишљамо о циљу пловидбе. У ствари, овде, као и у сваком правом<br />
епу, уопште нема важног и неважног. Све што је неважно, подједнако је важно. У свакој капи је исти слани укус, исти хемијски<br />
састав воде као и у читавом океану. Сваки атом живота креће се према истим законима, као и читави светови и сазвежђа.<br />
Дмитриј Мерешковски<br />
28
1842<br />
Достојевски често посећује концерте,<br />
Александрово позориште и балет.<br />
Покушава да пише драмске комаде<br />
под утицајем Шилера. Зна се да је<br />
написао драме Марија Стјуарт и<br />
Борис Годунов, али ништа од тога<br />
није сачувано. Лето проводи код<br />
брата у Ревељу.<br />
Премијера Вердијеве<br />
опере Набуко<br />
у Милану.<br />
Глинка: Руслан и Људмила<br />
Гогољ: Мртве душе и Шињел<br />
Рођен Маларме, умро Стендал.<br />
1843<br />
Достојевски завршава Војноинжењерску<br />
академију као инжењер<br />
потпоручник, са просечним успехом.<br />
То занимање није волео, а није<br />
имао довољно времена за бављење<br />
књижевношћу која је била његова<br />
главна преокупација. Тежак<br />
финансијски положај терао га је у<br />
све веће дугове. Прва позајмица од<br />
зеленаша у износу од 200 рубаља.<br />
Рођен Хенри Џејмс.<br />
Умрли Фридрих Хелдерлин<br />
и лексикограф Вебстер.<br />
Невски проспект XIX в.<br />
29
Кућа Достојевског у Старој Руси<br />
Дом Толстојевих у Јасној Пољани<br />
Достојевског сматрамо једним од највећих новатора у области уметничке форме. Он је створио, по нашем мишљењу,<br />
потпуно нови тип уметничког мишљења, који смо условно назвали полифонијским. Овај тип уметничког мишљења дошао<br />
је до изражаја у романима Достојевског, али његов значај превазилази оквире искључиво романескног стваралаштва и<br />
дотиче се неких основних начела европске естетике. Може се чак рећи да је Достојевски створио нови уметнички модел<br />
света, у коме су многи основни моменти старе уметничке форме подвргнути коренитом преображају... Достојевски је<br />
творац полифонијског романа. Он је створио суштински нов романескни жанр. Управо због тога се његово стваралаштво<br />
не уклапа ни у које оквире, не подаје ниједној од оних књижевно-историјских схема које смо навикли да примењујемо на<br />
видове европског романа…Сви елементи структуре романа код Достојевског дубоко су оригинални; сви су они одређени<br />
оним новим уметничким задатком који је само он умео да постави и реши у свој његовој ширини и дубини: задатком<br />
изграђивања полифонијског света и рушења саздане форме европског, углавном монолошког (хомофоничног) романа.<br />
Михаил Бахтин<br />
30
1844<br />
После Балзакове посете Петрограду,<br />
Достојевски одлучује да преведе<br />
Евгенију Гранде. Тај превод је<br />
заправо његов први објављени<br />
рад, који га учвршћује у намери да<br />
одустане од војне службе и потпуно<br />
се посвети књижевности. Напушта<br />
војну службу са чином поручника<br />
у оставци. Постоји податак да је<br />
написао још једну несачувану драму<br />
под називом Јеврејин Јанкељ. У<br />
писму од 30. септембра обавештава<br />
брата да се предао писању романа<br />
Бедни људи.<br />
Млади Лав Толстој уписује<br />
оријенталистику на Казањском<br />
универзитету са намером да постане<br />
дипломата, али већ следеће године<br />
прелази на Правни факултет.<br />
Казањски универзитет<br />
Сусрет Маркса и Енгелса у Паризу.<br />
Рођени Пол Верлен, Анатол Франс<br />
и Фридрих Ниче.<br />
Такође рођен руски сликар<br />
Иља Рјепин.<br />
Исцрпљујућим радом завршава Бедне<br />
људе и даје их на читање Њекрасову<br />
и Григоровичу који не крију потпуно<br />
одушевљење. Захваљујући томе, и<br />
пре објављивања романа Достојевски<br />
је већ познат у петроградским<br />
1845<br />
Објављен Гавран Е. А. Поа.<br />
А. Дима: Гроф Монте Кристо<br />
Њекрасов: Физиологија Петрограда<br />
31
Мој однос према Достојевском је и чудан и тежак. У свим<br />
својим предавањима књижевности прилазим са оне једине<br />
тачке која ме интересује – тачке уметничког трајања и<br />
индивидуалног генија. Са те тачке гледишта, Достојевски<br />
није велики писац. Пре би се рекло да је осредњи писац<br />
са повременим бљесцима изванредног хумора и, авај,<br />
пустопољинама књижевне досаде између њих...Једна навала<br />
и збрка речи, са бескрајним понављањима, да не помињемо<br />
мрмљање, вербална плима која оставља читаоца у чуду...<br />
Достојевски је велики трагач за истином, геније духовног<br />
морбидитета, али није велики писац као што су то Толстој,<br />
Пушкин и Чехов. Недостатак укуса Достојевског, његово досадно<br />
бављење ликовима који пате од префројдовских комплекса,<br />
начин на који се он ваља по трагичним повредама људског<br />
достојанства – тешко је дивити се свему томе.<br />
Владимир Набоков<br />
Радна соба Достојевског у Петрограду<br />
32
књижевним круговима. Упознаје<br />
Бјелинског коме се диви. Почиње рад<br />
на Двојнику. У новембру се упознаје<br />
са Тургењевим.<br />
У ‘’Петроградском зборнику’’,<br />
уредничким залагањем Њекрасова,<br />
15. јануара објављени су Бедни<br />
људи који су одлично примљени и<br />
од критике и од читалаца. По једној<br />
анегдоти, Њекрасов је улазећи у<br />
један салон књижевних угледника<br />
узвикнуо: “Рођен је нови Гогољ”, са<br />
чим се одмах сложио и Бјелински.<br />
По другој, та изјава се приписује<br />
управо Бјелинском. Било како било,<br />
слава Достојевског је муњевита.<br />
Исте године објављује Двојника код<br />
Крајевског, али са мањим успехом.<br />
Бјелински, противник фантастике,<br />
негативно оцењује роман. Такође је<br />
објављен Господин Прохарчин.<br />
1846<br />
Петроград, XIX в.<br />
Рођен Лотреамон.<br />
Њекрасов покреће ‘‘Петроградски<br />
зборник’’.<br />
Откривена планета Нептун.<br />
33
Толстој је највећи руски прозни писац...његова<br />
идеологија је тако питома и тако далеко од<br />
политике, а његова уметност тако моћна, тако јарка,<br />
тако самосвојна и универзална да без тешкоћа<br />
превазилази све његове проповеди. Као мислиоца, на<br />
дуже стазе су га занимали Живот и Смрт, а, коначно,<br />
ниједан прави уметник није у стању да избегне ове<br />
теме...Зачудо, критичари никада нису запазили једно<br />
његово откриће. Открио је – а да тога није ни био<br />
свестан – открио је како да слика живот који најлепше<br />
и најтачније одговара нашој представи о времену.<br />
Он је једини писац кога знам, а чији сат иде у корак<br />
са безбројним сатовима његових читалаца.... То је<br />
тајанствено достигнуће које није само хвале вредна<br />
особина једног генија; то је нешто што припада<br />
физичкој природи тог генија.<br />
Владимир Набоков<br />
Толстојева радна соба у Јасној Пољани<br />
34
Достојевски објављује Газдарицу која<br />
добија неповољне оцене Бјелинског.<br />
Почиње да пише Њеточку<br />
Незванову. Сукобљава се и разилази<br />
са “Савремеником”. Упознаје се са<br />
Херценом и Петрашевским. Бедни<br />
људи излазе као посебна књига.<br />
1847<br />
Толстој започиње писање Дневника<br />
што, у различитим формама и са<br />
неколико прекида траје све до<br />
краја његовог живота. У то време је<br />
физички активан, снажан и добар<br />
у свим спортовима. Посвећено чита<br />
Русоа. Без дипломе се враћа у Јасну<br />
Пољану.<br />
Вердијев Магбет изведен у Фиренци.<br />
Шарлота Бронте: Џејн Ејр<br />
Херцен одлази у доживотну<br />
емиграцију.<br />
Бјелински: Писма Гогољу<br />
Умро Ф. Менделсон.<br />
Достојевски објављује роман Беле<br />
ноћи и приповетке Туђа жена,<br />
Слабо срце, Ползнуков и Поштен<br />
лопов. Интензиван рад на Њеточки<br />
Незвановој. Приближава се<br />
Спешњеву који је на челу радикално<br />
левог крила кружока Петрашевског.<br />
1848<br />
Толстој проводи време уживајући у<br />
високим московским круговима.<br />
Мађарска револуција,<br />
потом револуције по Европи.<br />
Текери: Вашар таштине<br />
Рођен Пол Гоген,<br />
умрла Емили Бронте.<br />
Смрт Бјелинског<br />
35
Епилог Достојевског није био налик на епилог<br />
традиционалног романа. Епилог живота Достојевског био<br />
је горак, као талог на дну шоље са кукутом коју је испио<br />
Сократ. Достојевски је умро у уметности, као да је изнова<br />
кретао у скитњу ради тражења пређашње, узалуд одбачене<br />
истине... Време је да се схвати Достојевски: да се разбију<br />
ланци који су живог Достојевског окивали са одбаченим<br />
мртвацима.<br />
Виктор Шкловски<br />
Лаву Николајевичу нису биле потребне исконструисане<br />
карике да би развијао причу, нити прећуткивање оног<br />
што се сматрало непристојним, ни бледи пејзажи...<br />
Лав Николајевич је у својој причи ценио нешто друго: он<br />
је схватао ‘’укус суза’’ ишибаног кочијаша; тај детаљ<br />
Толстој сматра највећим успехом<br />
прве верзије приче о парипу.<br />
Виктор Шкловски<br />
Толстој у радној соби 1908.<br />
36
У “Отаџбинским записима” објављена<br />
прва два дела Њеточке Незванове.<br />
Са Спешњевом, Мајковом и<br />
другима Достојевски оснива тајно<br />
друштво и организује рад илегалне<br />
штампарије. Неко их пријављује<br />
властима, после чега следи хапшење.<br />
23. априла у четири сата ујутру<br />
Достојевски је ухапшен и утамничен<br />
у Петропавловској тврђави у ћелији<br />
број 9. Ту налази снагу да чекајући<br />
суђење напише причу Мали јунак. На<br />
суђењу 16. новембра сви ухапшени<br />
су осуђени на смрт стрељањем.<br />
Смртна пресуда је прочитана на<br />
губилишту 22. децембра, али после<br />
лажне егзекуције преиначена је<br />
у изгнанство у Сибир са тешким<br />
присилним радом.<br />
1849<br />
Толстој Прелази Петроград где<br />
прво планира војну службу, а онда<br />
кратко студира право на тамошњем<br />
универзитету, да би се вратио у<br />
Јасну Пољану где оснива школу за<br />
сељачку децу. Ову и следећу годину<br />
посвећује музици, свирању клавира<br />
и теоријском разматрању музике<br />
о чему су остали неки сачувани<br />
фрагменти. Омиљени композитори<br />
су Вебер, Моцарт, Хајдн, Шуберт,<br />
Шуман, Бах, Шопен и рани Бетовен, а<br />
од руских Глинка и касније Чајковски.<br />
Започиње руска интервенција<br />
у Мађарској.<br />
Подижу се револуције у Немачкој.<br />
Рођен Стриндберг. Умрли Јохан<br />
Штраус и Фредерик Шопен.<br />
Породични грб Толстојевих<br />
37
Читати Рат и мир је попут одласка на одмор: жао ти је<br />
кад се заврши... Са жаљењем приводећи крају читање<br />
Рата и мира помислио сам како у 21. веку таквих<br />
романа више неће бити. Није их, додуше, било ни у<br />
20. веку. Сваки, па и моћан таленат, био то Пастернак<br />
или Солжењицин, био је принуђен да се бори са<br />
изазовом Толстоја, не поседујући његову основну<br />
предност – првенство. Прву руску епопеју чини својство<br />
које не подлеже анализи – беспримерна животност.<br />
Отуда роман Рат и мир не може да застари, ма шта<br />
мислили о његовом аутору.<br />
Александар Генис<br />
Рукопис Рата и мира са планом Бородинске битке. Аутограф из 1867.<br />
Све је још увек једноставно и није релативно ни страшно, док је жив Лав Николајевич<br />
Толстој. Јер геније самим својим постојањем као да указује да постоје некакве<br />
чврсте, гранитне основе: као да на својим раменима држи и радошћу својом поји<br />
и храни целу земљу и свој народ. Не мари што нам је Свети синод забранио да се<br />
радујемо: ми смо већ одавно навикли да се жестимо и веселимо без њега. Засад је<br />
Толстој жив, иде браздом за плугом, за својим белим коњићем – и јутро је још јасно,<br />
свеже, није страшно, вампири дремају и – хвала богу. Толстој иде – то иде сунце. А<br />
ако сунце зађе, умре Толстој, оде последњи геније – шта онда?<br />
Александар Блок<br />
Прво издање Рата и мира (шести део), 1869.<br />
38
23. јануара Достојевски стиже<br />
у затвор. Суочава се са суровим<br />
условима робијања у предзатворској<br />
станици у Тоболском где је окован.<br />
Достојевски прелази у затвор у Омску<br />
где проводи наредне три године.<br />
1850<br />
Толстој се пријављује за војску и бива<br />
примљен.<br />
1851<br />
Толстој води интензиван живот у<br />
Москви. Преводи делове Стерновог<br />
Сентименталног путовања и<br />
започиње писање Детињства. Чита<br />
Платонове дијалоге у француском<br />
преводу, а најомиљенији су му<br />
Симпозијум и Федон.<br />
Вагнеров Лоенгрин 8/28 изведен<br />
у Вајмарском театру.<br />
Дикенс: Давид Коперфилд<br />
Рођен Ги де Мопасан.<br />
Умрли Балзак и В. Вордсворт.<br />
Изведен Вердијев<br />
Риголето у Венцији.<br />
Светска изложба<br />
одржана у Лондону.<br />
Отворена железничка линија<br />
Петроград-Москва.<br />
Министарство војске одобрава<br />
предлог заповедника Омска да се<br />
Достојевски пребаци из редова<br />
робијаша у категорију кажњеника<br />
који служе војни рок и да се<br />
ослободи окова.<br />
1852<br />
Толстој проводи време у лову,<br />
коцкању и љубавним авантурама.<br />
Завршава Детињство и Препад и<br />
конципира роман о руском спахији.<br />
Са одушевљењем чита Дикенсовог<br />
Давида Коперфилда. Објављује<br />
Детињство које наилази на добар<br />
пријем.<br />
Џул-Томпсонов ефекат<br />
Љермонтов: Ловчеви записи<br />
У Паризу изведена Дама са<br />
камелијама.<br />
Умро Гогољ.<br />
39
Злочин и казна у “Руском веснику” 1866.<br />
Браћа Карамазови<br />
Tолстојев случај је класичан. Нико није пријемчивији за стварни свет од<br />
младог Лава Толстоја, оног Толстоја из Рата и мира. Након Рата и мира,<br />
ако се држимо стандардних приказа, Толстој је кренуо дугом силазном<br />
путањом ка дидактизму који ће крајње границе достићи у сувом тону<br />
његових позних приповедака. Но старијем Толстоју је та еволуција морала<br />
изгледати потпуно другачије. Не као силазна путања, далеко од тога, већ пре<br />
као раскидање окова који су га присиљавали да робује привидима, прилика<br />
да се директно суочи с јединим питањем које му је стварно заокупљало<br />
душу: како живети.<br />
Џ.М. Куци<br />
Синоћ сам поново читао пету књигу другог<br />
дела Браће Карамазових, поглавље у<br />
ком Иван враћа улазницу за васиону коју<br />
је Бог створио, и ухватио сам себе како<br />
неконтролисано јецам. Ко зна колико<br />
сам пута прочитао исте ове странице,<br />
али не само да нисам постао отпорнији<br />
на њихову снагу него чак и запажам да<br />
сам пред њима све рањивији. Зашто? Не<br />
ради се о томе да саосећам са Ивановим<br />
прилично осветољубивим ставовима.<br />
Насупрот њему, верујем да је највећи<br />
од свих доприноса политичкој етици дао<br />
Исус када је понижене и увређене међу<br />
нама позвао да окрену и други образ,<br />
пресекавши тиме зачарани круг освете и<br />
одмазде. Па зашто ме онда Иван и против<br />
моје воље доводи до суза? Одговор нема<br />
никакве везе ни са етиком ни политиком,<br />
има све могуће везе са реториком. Далеко<br />
моћније од сржи његовог аргумента, који по<br />
себи није јак, делују акценти очаја, личног<br />
очаја једне душе неспособне да поднесе<br />
ужасе овог света. Управо је Иванов глас,<br />
такав каквог га је створио Достојевски, а не<br />
његово расуђивање, оно што ме тако на<br />
пречац разоружава... Слава теби, Фјодоре<br />
Михајловичу! Нека ти име за веке векова<br />
одзвања у дворанама бесмртника!<br />
Џ.М. Куци<br />
40
Робијање,<br />
гладовање,<br />
тежак принудни рад,<br />
кришом читање Библије.<br />
Пошто је одслужио затворску<br />
казну, Достојевски је послат као<br />
обичан редов у 7. батаљон сибирске<br />
регименте у Семипалатинску, где<br />
су услови живота веома тешки, али<br />
има могућности за писање и читање.<br />
Пасионирано чита Тургењева.<br />
Упознаје породицу Исајевих и барона<br />
Врангела.<br />
1853<br />
Прва верзија Козака.<br />
Објављује Препад.<br />
1854<br />
Толстој посвећено чита Гетеа,<br />
Шилера, Жорж Санд, Љермонтова,<br />
Пушкина и Островског, а нарочито је<br />
одушевљен Дикенсовом Суморном<br />
кућом. Продаје једну од кућа у<br />
Јасној Пољани, а новац одлази на<br />
коцкарске дугове. Са војском прелази<br />
у Кишињев, а одатле на Кримски<br />
фронт, у Севастопољ. Објављује<br />
Дечаштво.<br />
Започиње Кримски рат.<br />
Дикенс: Суморна кућа<br />
Метју Арнолд: Песме<br />
Умро Лудвиг Тик.<br />
Чарлс Дикенс: Тешка времена<br />
Први комади Островског<br />
Рођени Оскар Вајлд, Артур Рембо<br />
и Михајло Пупин.<br />
41
Скица за Рат и мир<br />
Белешке Достојевског за пети део Браће Карамазових<br />
У богатој личности Достојевског могли бисмо разликовати<br />
четири фасаде: писца, неуротичара, етичара и грешника.<br />
Како да се снађемо у овој сложености која збуњује? У односу<br />
на писца има најмање сумње, његово место није далеко иза<br />
Шекспира. Браћа Карамазови су највеличанственији роман<br />
који је икада написан, епизода о Великом Инквизитору једно<br />
од врхунских достигнућа светске литературе, које тешко да се<br />
може преценити.<br />
Сигмунд Фројд<br />
Речено је да су Шекспирово, Балзаково и Толстојево дело три<br />
највећа споменика које је човечанство само себи подигло.<br />
Ова дела (додао бих им и Хомерово) садрже све: рођење<br />
и смрт, љубав и мржњу, господаре и слуге, величину и<br />
безначајност, рат и мир. Али Толстој слика људска бића са<br />
таквом једноставношћу и природношћу до којих се не издиже<br />
ниједан други романсијер. Балзак и Достојевски увек помало<br />
деформишу. Толстој, као савршено огледало, одражава<br />
бескрајни живот...<br />
Андре Мороа<br />
42
Честе посете Достојевског кући А.И.<br />
Исајева са чијом женом има љубавну<br />
аферу. У мају Исајев је са породицом<br />
премештен из Семипалатинска у<br />
Кузњецк, што Фјодора доводи до<br />
очајања.<br />
1855<br />
Толстој учествује у одбрани<br />
Севастопоља. Чита Текеријев<br />
Вашар таштине и Балзакове<br />
романе. Започиње Младост.<br />
Закључује да војска није за<br />
њега, већ да треба да се потпуно<br />
посвети књижевности. Упознаје<br />
Тургењева, са одушевљењем<br />
чита Пушкина и Тјутчева који<br />
постају његови омиљени песници.<br />
Објављује Севастопољ у децембру и<br />
Севастопољ у мају.<br />
После смрти Николаја I,<br />
наслеђује га Александар II.<br />
Волт Витман: Влати траве<br />
Умрли Кјеркегор<br />
и Шарлота Бронте.<br />
1856<br />
У јануару Достојевски је произведен<br />
у чин подофицира, у октобру у<br />
чин поручника, али му је и даље<br />
забрањен повратак у Русију. После<br />
смрти Ала Исајева, Достојевски<br />
помаже Марији Исајевој која остаје<br />
удовица са малим сином. У новембру<br />
јој предлаже брак.<br />
Толстој учествује у књижевним<br />
кружоцима и у Москви (славенофили)<br />
и у Петрограду (западњаци). Често<br />
се среће са Тургењевом са којим<br />
улази у књижевне расправе. Чита<br />
Шекспира, Молијера и Хомера.<br />
Упоредо пише Младост и Козаке и<br />
Рођени: научник Сергеј Виноградов,<br />
математичар Андреј Марков и<br />
критичар Плеханов.<br />
Такође рођени Сигмунд Фројд и<br />
Никола Тесла.<br />
Умрли Хајнрих Хајне и Роберт Шуман.<br />
43
Потпис Достојевског<br />
Толстојев потпис<br />
Ако је раније и могло бити говора о томе да је у<br />
Забелешкама реч о негацији неког одређеног етичког<br />
система, да би се одбранило неко одређено религиозно<br />
схватање, сада је јесно да је битна усмереност<br />
Забележака негирање сваке, па и религиозне етике. ‘’Рај<br />
Христов’’ дефинитивно се демантује, и то не неком новом<br />
аргументацијом, већ сликом практичне немогућности<br />
ефикасне победе над људским егоизмом...У роману<br />
Забелешке из подземља, најбољем који је Достојевски<br />
написао, а можда и најбољем роману који је икада<br />
написан, први пут се у једном одиста магистралном<br />
облику уметнички транспоновало оно песимистичко<br />
антрополошко искуство о коме ће касније у Кроткој бити<br />
реч. Нимало случајно, онај запис Достојевског крај одра<br />
Марије Димитријевне потиче управо из времена када<br />
је писац радио на Забелешкама из подземља које су<br />
заправо први радикални уметнички израз антрополошког<br />
песимизма Достојевског.<br />
У читавој светској књижевности, до најновијих времена, тешко<br />
би било наћи књижевни опус у коме се са таквом дубином<br />
поставља читав низ антрополошких питања, а у таквом опусу<br />
књигу као што је Рат и мир... По свом начину решавања<br />
основних антрополошких питања, Лав Толстој је припадао<br />
оним мислиоцима који сматрају да у човеку ипак постоји неки<br />
‘’виши’’, ‘’божански’’ принцип. Толстојева схватања суштински<br />
се подударају са гледиштима његових главних јунака. Међутим<br />
иако Толстојеви јунаци представљају само плод уметничке<br />
имагинације, у њима су са невероватном убедљивошћу<br />
оваплоћени неки психолошки закони који важе и за реално<br />
постојеће људе, што нам је омогућило да их привремено<br />
третирамо као да су нека врста животне стварности. Упркос<br />
свим предрасудама знаменитог писца, показало се да његови<br />
ликови имају уверљивост која се граничи са уверљивошћу<br />
животних чињеница.<br />
Никола Милошевић<br />
Никола Милошевић<br />
44
Ф.М. Достојевски<br />
У фебруару венчање Достојевског<br />
и Марије Димитријевне Исајеве<br />
у Кузњецку. На повратку у<br />
Семипалатинск, добија неколико<br />
узастопних напада падавице.<br />
Исте године Александар II<br />
објављује амнестију која обухвата<br />
и Достојевског, после чега он<br />
поново сме да објављује своја дела.<br />
Објављује Малог јунака. У априлу му<br />
је службено враћено племство. Лекар<br />
Сибирског граничарског батаљона<br />
започиње две комедије које остају<br />
недовршене. Такође започиње роман<br />
Декабристи. У фебруару добија вест<br />
о смрти брата Димитрија, а у марту<br />
песник Њекрасов спречава двобој<br />
између Толстоја и Лонгинова. Добија<br />
унапређење за исказану храброст у<br />
Севастопољу. Објављује: Севастопољ<br />
у Августу, Јутро једног спахије, Два<br />
хусара и Ратне приче.<br />
1857<br />
Почетком године Толстој путује у<br />
Француску, Швајцарску, Северну<br />
Италију и Немачку. Присуствује<br />
гиљотинирању у Паризу и под јаким<br />
утиском закључује да су људски<br />
закони бесмислени. Два идилична<br />
месеца у Швајцарској покварена<br />
су огромним губитком на рулету у<br />
Баден-Бадену. Опчињен Рафаеловим<br />
сликарством. Размишља о оснивању<br />
музичког друштва у Москви. На<br />
путовању чита Дон Кихота, пише<br />
Л.Н. Толстој<br />
Земљотрес у Напуљу<br />
односи 11.000 жртава<br />
Флобер: Мадам Бовари<br />
Бодлер: Цвеће зла<br />
Смрт Глинке<br />
45
Концепт за Рат и мир, 1864.<br />
Параграф из првог издања<br />
Браће Карамазових<br />
Ниједан енглески романсијер није велики као Толстој – то значи, није дао тако<br />
целовиту слику људског живота у породичном и херојском виду. Ниједан енглески<br />
романсијер није тако дубоко испитао људску душу као Достојевски.<br />
Е.М. Форстер<br />
Да ли је Достојевски уметник?<br />
Донедавно руска критичка мисао била<br />
је склона да на то питање одговара<br />
одречно. Признајући велики значај<br />
Достојевског као мислиоца, она је<br />
обично одбацивала чисто уметничку<br />
вредност његових страница. То<br />
мишљење, настало у јеку делатности<br />
Достојевскога, докотрљало се до наших<br />
дана...Време је да се призна да је он<br />
велики првенствено као романописац,<br />
као творац новог, најнеобичнијег<br />
облика романа. Ту се, наиме, у свој<br />
пуноћи испољио његов новаторски<br />
дар, и романескна форма коју је он<br />
исковао остала је у читавој еволуцији<br />
жанра појава изузетне снаге и значаја<br />
управо због своје новине, смелости<br />
и непоновљиве оригиналности. И<br />
чини се да после анализе његове<br />
богате стваралачке активности и свих<br />
разноликих усмерености његова<br />
духа, треба признати да највећи значај<br />
Достојевског није толико у филозофији,<br />
психологији и мистици, колико у<br />
стварању нове, одиста генијалне<br />
странице у историји европског романа.<br />
Леонид Гросман<br />
46
Јермаков даје стручно мишљење<br />
о болести Достојевског због које<br />
“не може више служити Његовом<br />
Величанству”.<br />
Луцерн у облику писма Боркину, и<br />
наставља рад на Козацима. Објављује<br />
Младост.<br />
Достојевски подноси молбу да га<br />
отпусте из војне службе због болести.<br />
Почиње да пише Ујкин сан и Село<br />
Степанчиково.<br />
Достојевски добија дозволу да се<br />
врати у Русију и да живи у било ком<br />
месту осим Москве и Петрограда,<br />
па се насељава у Тверу. Ослобођен<br />
војске, али га полиција тајно<br />
1858<br />
Толстој започиње пријатељство са<br />
Чичирином, правником и либералним<br />
филозофом. Завршава Алберта,<br />
пише Три смрти. У Јасној Пољани<br />
започиње страсну везу са удатом<br />
сељанком Аксињом Базукином која<br />
траје до 1862. и из које се родио син<br />
Тимофеј. Умало смртно настрадао у<br />
лову на медведе. Објављен Алберт,<br />
али није био нарочито примљен.<br />
1859<br />
Односи Толстоја и Тургењева<br />
се погоршавају. Толстој напушта<br />
књижевни живот и борави у Јасној<br />
Пољани где отвара још једну школу<br />
за сељачку децу. Објављене Три<br />
Хенри Греј: Анатомија људског тела<br />
Русија преузима Амур од Кине.<br />
Велики успех слике<br />
Александра Иванова<br />
Појава Христа.<br />
Дарвин: Порекло врста<br />
Математичар Бернард Рајман:<br />
Рајманова хипотеза<br />
Тургењев: Племићко гнездо<br />
Гончаров: Обломов<br />
47
Када је Достојевски написао да се свако осећа крив због<br />
девојчице која је са иконом у рукама скочила кроз прозор<br />
(што су новине негде петитом забележиле), он је одлучио<br />
да у наредном броју Пишчевог дневника уместо својих<br />
размишљања објави Кротку, дакле уметнички приказ могућег<br />
претходног живота младе жене који је до таквог потресног<br />
самоубиства довео. Међутим, да би у пуној конкретности<br />
и пуноћи живота приказао смисао рајске мисли о свачијој<br />
кривици за све, и да би се океан живота уметнички дочарао<br />
довољно свестрано и убедљиво, на основу чега би се и<br />
могућност и немогућност раја у људском животу отвориле<br />
читаочевом погледу, било је неопходно да се напише тако<br />
монументално и сложено дело какво су Браћа Карамазови.<br />
Драган Стојановић<br />
Основна одлика Толстојеве уметности је безусловна<br />
природност, највећа страст његова живота је страст за<br />
правдом, а највећа амбиција – да буде апостол истине и<br />
братства, заступник угњетених и потиштених. Реч је, дакле, о<br />
социјалном индивидуализму! Човек с осећањем такве вокације<br />
мора бити спреман на све: на страдање и смрт за своја<br />
начела. Толстој је морао то да зна и и није нимало чудно што<br />
је непрестано испитивао свој однос према патњи и смрти...<br />
Можда се и на тај начин може тумачити Толстојева жудња<br />
за апостолатом, за моралном и друштвеном револуцијом и<br />
његово одрицање од борбе, насиља и крви. Можда је најдубље<br />
исходиште његове теорије непротивљењу злу насиљем баш<br />
тај ‘’комплекс’’ смрти, та неповратна заљубљеност у живот, по<br />
сваку цену...<br />
Драган Недељковић<br />
48
прати. Објављује Ујкин сан и Село<br />
Степанчиково. У децембру успева<br />
да се пребаци у Петроград.<br />
Излазе Сабрана дела Достојевског<br />
у два тома. У септембру започиње<br />
часописно публиковање (код<br />
Стеловског) Записа из мртвог дома<br />
на којима је континуирано радио<br />
од изласка из затвора у Омску.<br />
Излаже програм за покретање новог<br />
часописа.<br />
смрти и Породична срећа.<br />
1860<br />
Код министра образовања Толстој<br />
се заузима за оснивање јавних<br />
државних школа сматрајући да је то<br />
од прворазредног значаја за развој<br />
Русије. Предузима друго велико<br />
путовање по Европи и обилази<br />
Немачку, Француску, Белгију и<br />
Енглеску, нарочито заинтересован за<br />
образовање у тим земљама. И други<br />
брат Николај умире од туберкулозе<br />
и та смрт га жестоко потреса. Поново<br />
се окреће књижевности, наставља<br />
рад на Козацима, пише приче из<br />
сељачког живота (Идила, Тихон и<br />
Меланија)<br />
1861<br />
Основан Владивосток.<br />
Дикенс: Велика очекивања<br />
Џорџ Елиот: Воденица на Флоси<br />
Рођен Чехов, умро Шопенхауер.<br />
Основан часопис “Руска реч”.<br />
У јануару излази први број часописа<br />
“Време” који је Фјодор основао<br />
заједно са братом Михаилом. Ту је<br />
Толстој путује у Напуљ и Рим –<br />
то путовање назива “повратак<br />
Макс Шулц описао ћелију<br />
као протоплазму са нуклеусом.<br />
Ослобођење робова у Русији<br />
49
објављен први део романа Понижени<br />
и увређени и наставак Записа из<br />
мртвог дома. У “Савременику”<br />
Доброљубов објављује похвалан<br />
чланак о делима Достојевског,<br />
а Тургењев га у писму из Париза<br />
пореди са Дантеом. Познанство са<br />
Островским и Шчедрином.<br />
уметности”. Затим борави у Лондону<br />
где се сусреће са Александром<br />
Херценом. Такође упознаје Метју<br />
Арнолда на чију препоруку обилази<br />
лондонске школе да би се упознао<br />
са образовним системом. У Бриселу<br />
започиње Поликушку. Чита Гетеовог<br />
Фауста и посећује Гетеову кућу у<br />
Вајмару. У априлу се враћа у Русију<br />
где тражи дозволу за издавање<br />
педагошког часописа. Изазива<br />
Тургењева на двобој, после чега<br />
прекидају односе све до 1878.<br />
Оснивање револуционарне<br />
организације<br />
“Земља и слобода”.<br />
Наставља се објављивање<br />
Дикенсових Великих очекивања<br />
Умро Н.А. Доброљубов.<br />
Достојевски се упознаје са<br />
Чернишевским. У јуну предузима<br />
прво путовање у иностранство у<br />
оквиру кога борави у више од<br />
двадесет западноевропских градова.<br />
Обилази Француску, Италију,<br />
Швајцарску, Немачку и Енглеску.<br />
У Лондону сусрет са Херценом и<br />
познанство са Бакуњином. Љубавна<br />
1862<br />
Толстој се потпуно окреће<br />
педагогији, нарочито кроз часопис<br />
“Jасна Пољана”. Завршава Козаке,<br />
а од хонорара плаћа коцкарски дуг.<br />
Са огромним одушевљењем чита<br />
Записе из мртвог дома Достојевског.<br />
Жени се осамнаестогодишњом<br />
Софијом Андрејевном Берс, ћерком<br />
познатог московског лекара.<br />
Основан музички конзерваторијум<br />
у Петрограду,<br />
први директор Антон Рубинштајн.<br />
Иго: Јадници<br />
Тургењев: Очеви и деца<br />
Флобер: Саламбо<br />
50
афера са Аполинаријом – Полином<br />
Сусловом.<br />
Објављује текстове са педагошком<br />
проблематиком, поглавито у часопису<br />
‘’Јасна Пољана’’.<br />
1863<br />
Зимске белешке о летњим<br />
утисцима. У “Времену” Достојевски<br />
објављује текстове који садрже<br />
жестоку критику европске<br />
моралне декаденције и суровог<br />
материјализма. Следи велика<br />
полемика између сарадника<br />
“Савременика” и “Времена”. Због<br />
чланка Страхова о пољском питању<br />
одлука о забрани часописа “Време”.<br />
Средином године кратко борави<br />
у Москви због женине болести, а<br />
потом одлази у Париз где се састаје<br />
са Сусловом са којом наставља<br />
путовање по Немачкој, Швајцарској и<br />
Италији.<br />
Толстој започиње Рат и мир који<br />
ће га заокупљати наредних шест<br />
година. Чита Игоове Јаднике које<br />
назива моћном литературом. У<br />
Дневнику 23. фебруара записује: “Не<br />
могу да пишем без надахнућа” , а 6.<br />
октобра набраја животне приоритете:<br />
књижевност, уметност, педагошки<br />
рад, породица. Рођење сина првенца<br />
Сергеја.<br />
Подигнут устанак у Пољској.<br />
Чернишевски: Шта да се ради?<br />
Рођен Станиславски.<br />
Москва, XIX в.<br />
51
Велики романи Достојевског, засновани на промишљеном<br />
коришћењу “туђих гласова” као елемента структуре који<br />
обезбеђује развој традиционалног романа тајни према романумиту,<br />
несумњиви су прилог историји еволуције песничких<br />
система; књижевна епоха пре појаве ових романа суштински<br />
се разликује од епохе која је настала после штампања Браће<br />
Карамазова...у питању је наговештај “нове епохе”, како је и<br />
показао даљи развој и руске и светске књижевности у знаку<br />
Достојевског.<br />
Миливоје Јовановић<br />
Толстој не говори духовној елити, он говори обичним људима<br />
– hominibus bonae voluntatis – он је наша савест. Он говори<br />
оно што мислимо сви ми, просечни људи, и оно што се не<br />
усуђујемо да прочитамо у себи. И за нас, он није неки охоли<br />
учитељ, један од оних гордих генија који својом уметношћу и<br />
мудрошћу владају над човечанством као са висине престола...<br />
Биле Толстојеве идеје позајмљене или не, никада глас сличан<br />
његовом није одјекивао Европом. Како да се другачије објасни<br />
устрептало узбуђење које смо осећали слушајући ту музику<br />
душе коју смо тако одавно ишчекивали и која нам је била<br />
толико потребна? Те књиге биле су за нас оно што је ‘’Вертер’’<br />
био за његову генерацију: величанствено огледало наших моћи<br />
и наших слабости, наших нада и наших страховања.<br />
Амбијент из романа Достојевског<br />
Ромен Ролан<br />
52
У јануару Фјодор добија дозволу да<br />
са братом покрене часопис “Епоха”<br />
где наставља објављивање Записа<br />
из мртвог дома и такође започиње<br />
Записе из подземља. До краја године<br />
два тешка ударца. У пролеће умире<br />
му жена Марија Димитријевна, а у<br />
лето брат Михаил. Фјодор наслеђује<br />
дугове, издржава братовљеву<br />
породицу и коначно запада у<br />
огроман дуг који не успева да врати<br />
и због чега полиција пописује сву<br />
њеогову имовину.<br />
“Епоха” престаје да излази због<br />
финансијског колапса. Достојевски<br />
започиње писање романа Злочин<br />
и казна. Да би избегао повериоце,<br />
одлази у Немачку где се састаје са<br />
Сусловом која одбија његову брачну<br />
понуду. Издавачу Каткову нуди<br />
1864<br />
Толстој је потпуно посвећен Рату<br />
и миру који је првобитно писан под<br />
насловом Година 1805. Неко време<br />
занемарује дневник. Брак тече у<br />
љубави и хармонији, следи рођење<br />
ћерке Татјане. Унапређује имање и<br />
помаже сестри која живи у близини. У<br />
марту пад са коња узрокује озбиљну<br />
повреду руке, после чега следе две<br />
операције. Објављује прва два тома<br />
Сабраних дела<br />
1865<br />
Толстој чита Гетеа, Дикенса и<br />
Тролопа. У Дневнику записује:<br />
“Задатак уметности није да одговара<br />
на питања, већ да натера људе<br />
да заволе живот у свим његовим<br />
манифестацијама”. Прва књига<br />
Године 1805 (потоњег Рата и мира)<br />
објављена у два тома.<br />
Први студентски немири у Казању.<br />
Законске реформе у Русији.<br />
Дикенс: Наш заједнички пријатељ<br />
Толстојев цртеж<br />
Џ. К. Максвел: Динамичка теорија<br />
електромагнетног поља<br />
Луис Керол: Алиса у земљи чуда<br />
Вагнерова опера Тристан и Изолда<br />
изведена у Минхену.<br />
Присаједињење централне Азије.<br />
Умро Прудон.<br />
53
За Толстоја се готово и неће друкчије рећи до да је горостас и мудрац, великан<br />
и ненадмашан сликар друштва и нарави, мада ниједан од ових устаљених<br />
атрибута ништа одређеније не казује о Толстоју писцу. А он је писац, један у<br />
невеликом броју оних чија се дела читају у више наврата и сваки пут са новим<br />
открићима и сазнањима. Задовољити пажњу читаоца у сваком погледу, од<br />
оне најповршније која прати само причу до оне најдубље која би да проникне<br />
у смисао и значење испричанога, велика је вештина, утолико већа што се<br />
без озбиљнијег напора тешко може докучити, и никад до краја, у чему се она<br />
састоји...Јунаци романа, приповедака, драма, умиру на разне начине и у<br />
разним приликама, али увек из почетка потичу питање: зашто се живело? На<br />
бојном пољу, у снегу, од болести, од сопствене или туђе руке, смрт је увек једини<br />
аутентичан исход живота. Таква, она је и стални пратилац приче о животу. Она је<br />
и опсесивна мисао човека Толстоја. И зато је то “гутање самога себе у ништа”<br />
заузело врховно место у Толстојевом делу. Али, нимало случајно, у сваком<br />
Толстојевом роману се и рађа по који нов живот, у име исте загонетке...<br />
Нана Богдановић<br />
Наше време пролази под црним знаком Достојевског, у његовом стилу, оно има<br />
Достојевског као свог патрона или као свој живи епиграф, јер стихију аутора<br />
Злих духова управо чине безумни грчеви и трепет које повремено доживљује<br />
данашње људско биће...Човек успаљене душе, писац катастрофа, психолог<br />
трзавица, он не представља себи људе спокојне и задовољне, који су једном<br />
заувек средили свој живот...Достојевски мрзи малограђанина који је целовит,<br />
који “има резерву готових мисли као дрва за зиму”...Писац Злочина и казне ни<br />
од чега неће побећи и неће проћи мимо живота. Све ће му додирнути, болно<br />
додирнути душу и ништа му неће пасти лако и слободно...При таквом општем<br />
поимању живота и људи природно је да романи Достојевског дају слику којој<br />
нема равне у целокупној светској литератури. Они су толико пуни патње и бола<br />
да се човек просто стиди да их мери и оцењује са чисто естетског становишта.<br />
Достојевски, 1880.<br />
Јуриј Ајхенваљд<br />
54
роман који је “психолошка синтеза<br />
злочина” и овај прихвата да га<br />
објави.<br />
У “Руском веснику” почиње<br />
објављивање Злочина и казне.<br />
Погубљење Караказова веома утиче<br />
на Достојевског, па се често помиње<br />
у његовим бележницама. Достојевски<br />
има обавезу према издавачу<br />
Стеловском да за 26 дана заврши<br />
обећани роман Коцкар, у противном<br />
издавачу припадају комплетна<br />
ауторска права. Он испуњава<br />
услов и у року предаје рукопис<br />
захваљујући двадесетогодишњој<br />
дактилографкињи Ани Григоријевној<br />
Сниткиној. Осим рада на петом делу<br />
Злочина и казне, Достојевски Ани<br />
предлаже брак и она пристаје.<br />
1866<br />
Толстој наставља рад на роману Рат<br />
и мир, размишљајући да првобитни<br />
наслов Година 1805 замени новим<br />
Све је добро што се добро сврши,<br />
али остаје при првобитном наслову<br />
под којим се објављује други део<br />
романа у три свеске.<br />
Алфред Нобел открио динамит<br />
Александар II избегао атентат<br />
у Кијеву. Основан Музички<br />
конзерваторијум у Москви,<br />
један од професора Чајковски.<br />
Основан руски часопис “Весник<br />
Европе”.<br />
Бородинска битка<br />
55
Гроф Толстој не описује живот; он пита живот и захтева од<br />
њега одговор. Његово уметничко стваралаштво потиче из те<br />
потребе да се нађе разрешење за питања која га муче. Због<br />
тога сва његова дела, и мања и већа, и Рат и мир и Смрт<br />
Ивана Иљича, као и публицистички чланци, имају карактер<br />
апсолутне довршености. Пред публику гроф Толстој излази<br />
са одговорима и једино са одговорима, датим у сасвим<br />
одређеном облику, који у том погледу може да задовољи и<br />
човека строгих захтева. И то, наравно, није случајност и не<br />
може бити случајност. То је битна црта у стваралаштву грофа<br />
Толстоја...<br />
Лав Шестов<br />
Многоструком и неподражљивом психолошком анализом<br />
људске природе Достојевски долази до закључка да је идеја<br />
Бога иманентна људској свести, и да је човечија самосвест у<br />
суштини својој – богосвест. Немилосрднији од Канта аналитик<br />
ума људског, немилосрднији од Шопенхауера и Ничеа аналитик<br />
воље људске, Достојевски налази да је човек својом психичком<br />
организацијом предодређен да се стално и интимно, свесно<br />
и несвесно, мучи проблемом Бога... Ако има Бога – душа<br />
је бесмртна, ако нема Бога – душа је смртна. Решење тих<br />
вечних проблема је главна мука за све негативне и позитивне<br />
хероје Достојевскога. Кроз њих они приступају свим осталим<br />
проблемима, без њих они су незамисливи као што је и сам<br />
Достојевски.<br />
Толстој, 1885.<br />
Јустин Поповић<br />
56
У цркви Св. Тројце 15. фебруара<br />
венчање Достојевског и Ане<br />
Сниткине. Због нараслих дугова<br />
Ана распродаје сав свој мираз. Да<br />
би избегао повериоце, пар одлази<br />
у иностранство и тамо се задржава<br />
четири године. Смењују се градови:<br />
Берлин, Дрезден, Франкфурт,<br />
Женева, Базел и Баден-Баден где<br />
среће Тургењева. Углавном се бави<br />
нацртима за Идиота, уништава<br />
прву верзију. Неумерено коцкање и<br />
велики губици.<br />
Достојевски и Ана и даље у<br />
иностранству, у Женеви. Тешко<br />
подносе смрт двомесечне ћерке Соње<br />
за чију сахрану је једва добијена<br />
дозвола. Кратак сусрет са Херценом.<br />
У “Руском веснику” започиње<br />
објављивање Злочина и казне.<br />
1867<br />
Коначно наслов Година 1805 замењен<br />
насловом Рат и мир и такође обим<br />
од четири књиге од којих су прве три<br />
објављене до краја године. Посета<br />
Бородину ради припрема за ратне<br />
сцене у роману.<br />
1868<br />
Интензиван Толстојев рад на<br />
филозофским деловима романа, и<br />
објављивање четвртог дела у марту.<br />
Добија писмо од Тургењева у коме<br />
овај хвали роман у целини, али<br />
критикује историјски фатализам и<br />
психологизирање. По сопственом<br />
Русија продаје Америци Аљаску<br />
за 7,2 милиона долара.<br />
Објављен први део Капитала<br />
Маркса и Енгелса.<br />
Ибзен: Пер Гинт<br />
Тургењев: Дим<br />
Рођен Пирандело.<br />
Ј. Н. Локер открио хелијум.<br />
Едвар Мане: Портет Емила Золе<br />
Рођени Николај II Романов<br />
и Максим Горки.<br />
Умро Ђакомо Росини.<br />
57
Код Каткова излази Идиот. Крајем<br />
године прелазак у Фиренцу која<br />
усхићује Достојевског.<br />
признању у Дневнику, читање<br />
Шопенхауера буди код Толстоја<br />
екстатичко расположење.<br />
Нове селидбе и нове невоље због<br />
немаштине. После Италије Фјодор и<br />
Ана поново су у Немачкој. У Дрездену<br />
рођење друге ћерке Љубов. Зачиње<br />
се идеја о роману Живот великог<br />
грешника који је према писмима<br />
Достојевског требало да буде обима<br />
Рата и мира.<br />
Достојевски објављује Вечног<br />
мужа, такође код Каткова. Рад на<br />
роману Зли дуси. Интересује се за<br />
судбину Њечајева и убиство студента<br />
Иванова.<br />
1869<br />
Толстој завршава пети, а убрзо и<br />
шести део Рата и мира који као<br />
шестотомно дело одмах доживљава<br />
и друго издање. У мају се рађа други<br />
син Лав. Лето проводи читајући<br />
Канта и Шопенхауера са којима је у<br />
некој врсти филозофског дијалога<br />
током читаве наредне деценије. Из<br />
Третјаковске галерије добија позив<br />
да позира водећем портретисти<br />
Крамском.<br />
1870<br />
Толстој чита Молијера, Шекспира,<br />
Гетеа, Пушкина и Гогоља, а<br />
истовремено руске народне приче.<br />
Уздрман Шекспировом величином, у<br />
Дневнику му признаје невероватан<br />
Присталице Нечајева организовале<br />
убиство студента Иванова.<br />
Иго: Човек који се смеје<br />
Флобер: Сентиментално васпитање<br />
Рођени Распућин и Махатма Ганди.<br />
Умро Чернишевски.<br />
Мендељејев објављује<br />
Принципе хемије.<br />
Смрт Херцена, рођење В.И. Лењина<br />
Од писаца се родили А.И. Куприн,<br />
И.А. Буњин,<br />
58
Рукопис из Толстојевог дневника<br />
У писму Страхову Достојевски се<br />
неповољно изражава о Париској<br />
комуни. Планирајући повратак у<br />
Русију, спаљује рукописе у страху од<br />
претреса на граници. У јулу повратак<br />
у Петроград и рођење сина Фјодора.<br />
Објављује Зле духе.<br />
Достојевски постаје уредник у<br />
реакционарном часопису “Грађанин”.<br />
драмски дар што ће касније порећи и<br />
оштро га критиковати. Јавља се прва<br />
замисао Ане Карењине. Започиње<br />
интензивно учење старогрчког и само<br />
после три месеца чита Хомера и<br />
Платона у оригиналу!<br />
1871<br />
Толстој пати од озбиљне депресије.<br />
Криза пролази, али доводи до првог<br />
удаљавања од Софије Андрејевне<br />
која се тешко разбољева после<br />
рођења друге ћерке Марије.<br />
Критичар Н. Н. Страхов који је<br />
написао два похвална чланка о Рату<br />
и миру постаје Толстојев близак<br />
интелектуални пријатељ, а њихова<br />
преписка је драгоцен извор за<br />
проучавање Толстојевих идеја.<br />
1872<br />
Толстој смањује интензивно<br />
читање и започиње рад на роману<br />
а умрли Дикенс, Проспер Мериме и<br />
Алексанар Дима.<br />
Основан руски часопис ‘‘Њива’’<br />
(преживео три револуције и два рата)<br />
Париска комуна<br />
Шлиман започиње<br />
откопавање Троје.<br />
Рембо: Пијани брод<br />
Рођен Марсел Пруст.<br />
Суђење Нечајеву<br />
Ниче: Рођење трагедије<br />
59
Русија и Достојевски, Достојевски и Русија – то је као питање и одговор, као одговор и питање. Достојевски је самерљив само са<br />
Русијом, она је самерљива само са Достојевским. Схватити Достојевског је исто што и схватити Русију; схватити њу је исто што<br />
и доживети је у стваралачком мишљењу Достојевског. У његовом систему слободе руски поглед на свет се, по први пут, појавио<br />
као конкретна индивидуална целина, као плод људског духа, а затим и као својство људског духа.<br />
Арон Штејнберг<br />
Толстоја сам видео први пут 1895. године. Живео је у<br />
Москви у Хамовничком сокаку. Неко од пролазника<br />
показао ми је Толстојеву кућу. Када сам пришао<br />
кући, Лав Николајевич је баш излазио на врата.<br />
Одмах сам га познао, иако сам раније видео само<br />
његове портрете и фотографије. Био је у сивој блузи,<br />
а на глави је имао мек сиви шешир. Растом нижи<br />
него што сам га замишљао према портретима.<br />
Мало погурен. Лице уоквирено седом брадом било<br />
је избраздано оштрим дубоким борама. Велик<br />
широк нос између јагодица. Мек обрис старачких<br />
безубих уста. Из дубоких очних шупљина, над које су<br />
се наднеле густе обрве, као из пећина продорно су<br />
ме гледале сиве очи. Продирале су у мене оштро и<br />
упитно...<br />
В.А. Посе<br />
Достојевски, бакрорез<br />
Рјепинов цртеж Толстоја<br />
60
Упознаје Победоносцева, главног<br />
идеолога царизма. Из Третјаковске<br />
галерије шаљу угледног сликара<br />
Василија Перова да га портретише.<br />
Прве замисли Пишчевог дневника.<br />
Лето проводи у месту Стара Руса.<br />
Петар Велики. 8. јануара сведок<br />
самоубиства жене, љубавнице неког<br />
спахије, која се бацила под воз.<br />
Тај упечатљив призор ће га касније<br />
инспирисати за крај Ане Карењине.<br />
Рођење четвртог сина Петра.<br />
Објављен Кавкаски затвореник.<br />
Капитал преведен на руски.<br />
Између 1873. и 1876. три кратка<br />
боравка Достојевског у Немачкој. У<br />
“Грађанину” почиње објављивање<br />
Пишчевог дневника. То изазива<br />
жестоке нападе Н. Михајловског.<br />
Развија се полемика између<br />
Достојевског и Михајловског.<br />
1873<br />
Уз Софијину помоћ Толстој прерађује<br />
Рат и мир за Сабрана дела. Овог<br />
пута роман се објављује у четири<br />
тома. Ради на роману Петар<br />
Велики и започиње Ану Карењину.<br />
Купује земљу и проширује имање. У<br />
септембру Крамски завршава чувени<br />
Толстојев портрет. Истовремено,<br />
славни портретиста служи Толстоју<br />
као модел за лик сликара Михалкова<br />
у знаменитом одељку портретисања<br />
Ане Карењине. Смрт најмлађег сина<br />
Петра.<br />
Окончан Француско-пруски рат.<br />
У Русији почетак политичког покрета<br />
под називом В народ.<br />
Чајковски: Олуја<br />
Умро Фјодор Тјутчев.<br />
61
Неоспорно је и несумњиво да је Достојевски геније, али то је наш зао<br />
геније. Он је зачуђујуће дубоко осетио, разумео и са слашћу приказао<br />
две болести које је у руском човеку одгајила наказна историја, тежак и<br />
пун увреда живот: садистичку окрутност у свему разочараног нихилисте<br />
и, њену супротност, мазохизам пониженог и уплашеног бића кадрог<br />
да се наслађује својом патњом, не без злурадости ипак шепурећи<br />
се њоме пред свима и пред смаим собом... И сам велики мучитељ и<br />
човек болесне савести, Достојевски је волео да описује управо ту тамну,<br />
замршену, одвратну душу.<br />
Максим Горки<br />
Толстој и Горки, 1900.<br />
У Лаву Николајевичу је много тога што је каткада побуђивало у мени као<br />
неки осећај мржње, и та је мржња лежала на мојој души попут терета<br />
под којим се дробила. Његова индивидуалност која је превршила сваку<br />
људску меру, монструозан је феномен, готово ружан. У њему је нешто од<br />
Свјатогора, богатира кога земља не може држати. Да, он јесте велик. Ја<br />
сам најчвршће уверен да иза онога о чему он говори, има много тога о<br />
чему он ћути, чак и у свом дневнику – о чему он ћути и што по свој прилици<br />
никада неће никоме рећи...Честопут сам имао осећај да је он човек који<br />
на дну своје душе крије ужасну равнодушност према другима. Он је<br />
отишао од њих превише далеко у пустињу, и ту с последњим напором<br />
своје душевне снаге зароњује дубоко у оно “најбитније” – смрт. Јер<br />
он никада није био сретан, никада и нигде. О том сам сигуран: нити у<br />
“књигама мудрости”, нити на “коњском хрпту”, нити у “загрљају жене”<br />
није он окусио сласти “земаљског раја”. Он је за такве ствари одвише<br />
човек ума и предобро познаје живот и људе...И ја који не верујем у Бога,<br />
погледах га из тамне позадине веома опрезно и са страхом, погледах га и<br />
помислих: “Овај човек је као Бог”.<br />
Максим Горки<br />
62
Достојевски напушта часопис<br />
“Грађанин”, али у марту два<br />
дана затвора због претходног<br />
објављивања белешке В. П.<br />
Мишчерског Киргиски. Ту поново<br />
чита Јаднике Виктора Игоа. Почиње<br />
да ради на роману Младић. Једно<br />
време борави у месту Стара Руса. На<br />
наговор лекара, у Емсу се подвргава<br />
третману минералним водама, али<br />
без већег успеха.<br />
1874<br />
Толстој се опет окреће едукацији,<br />
предаје, учествује у раду локалних<br />
образовних комитета. Постаје<br />
члан Академије наука. У Москви<br />
држи предавања о унапређењу<br />
образовања у Русији, и објављује<br />
спис О народном образовању који<br />
изазива многа јавна реаговања.<br />
Рођење петог сина Николаја.<br />
Шлиман започиње<br />
откопавање Микене.<br />
Прва париска изложба сликара<br />
који по делу Клода Монеа Импресија<br />
добијају име импресионисти.<br />
Рембо: Илуминације<br />
Мусоргски: Борис Годунов<br />
Младић Достојевског почиње да<br />
излази у наставцима у “Отаџбинским<br />
записима”. Њекрасов изражава<br />
одушевљење. Поновни одлазак у<br />
Емс ради опоравка. У августу рођење<br />
сина Алексеја.<br />
1875<br />
Толстој тражи дозволу да отвори<br />
школу за народне учитеље у својој<br />
области. Захваљујући Тургењеву,<br />
преводи Толстојевих дела почињу<br />
да се објављују у Француској. У<br />
предговору за Два хусара Тургењев<br />
га представља француској публици<br />
као најбољег руског писца. Толстој<br />
упознаје филозофа Владимира<br />
Почиње политички штрајк у Одеси.<br />
Неуспешан покушај руских студената<br />
да изазову побуну сељака.<br />
Русија објављује рат Турској.<br />
Бизеова смрт кратко након премијере<br />
опере Кармен у Паризу.<br />
63
Када би свет умео да пише сам о себи, писао би попут<br />
Толстоја.<br />
Исак Бабељ<br />
Толстој са унуцима<br />
Постоји један број дела Достојевског где изоловано јунаштво<br />
не гони изнад линије љубави према ближњем, где се напротив,<br />
човек издиже из своје сићушности, да би завршио у плодноме<br />
јунаштву. Ја сам већ поменуо песникову нарочиту наклоност<br />
према малом, незнатном. Овде постаје јунак човек у подруму,<br />
човек из суре свакидашњице, пропала девојка, дете, који<br />
сви наједном почињу џиновски да расту, док не домаше ону<br />
границу свечовечанскога јунаштва до које Достојевски хоће<br />
да их доведе... Супротностима у своме сопственоме бићу,<br />
које је морао сјединити спољашњим приликама и великим<br />
противностима у својој околини, које се усудио премостити,<br />
био је он гоњен да дође до образаца који су обухватали и<br />
потпомагали његову најдубљу чежњу за активном љубави према<br />
ближњем. Тако је он и дошао до оне формуле коју смемо<br />
ставити високо над Кантовим категоричким императивом – “да<br />
сваки учествује у кривици другога”. Данас, више него икад,<br />
осећамо колико дубоко задире ова формула, и како присно<br />
она стоји у вези са најочитијим стварностима живота.<br />
Алфред Адлер<br />
Станица московског метроа под називом Достојевски<br />
64
Соловјова, после чега га окупирају<br />
мисли о испразности људског<br />
живота и неопходности религије,<br />
те започиње Исповести. Први<br />
делови Ане Карењине објављују<br />
се у часопису “Руски весник”.<br />
Беба Николај изненада умире од<br />
менингитиса не напунивши ни<br />
годину дана, а Софија прерано рађа<br />
ћерку која није живела ни два сата.<br />
Крајем године умире и Толстојева<br />
тетка Пелагија која га је одгајала у<br />
детињству.<br />
У јануару почиње објављивање<br />
Пишчевог дневника у облику<br />
засебног часописа. Ту Достојевски<br />
изражава своја најдубља књижевна,<br />
филозофска, религиозна и политичка<br />
убеђења. Први број у тиражу од две<br />
хиљаде примерака распродат за два<br />
дана, па је штампан додатни тираж.<br />
Фебруарски број се појављује већ у<br />
1876<br />
После толико смрти у породици<br />
Толстој је депресиван, а Софија у<br />
лошем здравственом стању. Стари<br />
пријатељ Урусов у једном писму<br />
оптужује Толстоја да је изневерио<br />
православље и спаљује сва<br />
његова писма у којима он третира<br />
религиозна питања. Ипак, 14. априла<br />
у писму А.П. Бобринском Толстој<br />
Бел изумео телефон.<br />
Маларме: Поподне једног фауна<br />
Умро Михаил Бакуњин,<br />
руски анархиста.<br />
65
Достојевски је једини психолог од кога сам имао нешто да<br />
научим, сусрет са њим убрајам у највеће успехе у мом<br />
животу.<br />
Фридрих Ниче<br />
Узалудно је надметати се са Толстојем. Тај човек налик је на<br />
јучерашњи источни ветар који вам је нагнао сузе кад сте му<br />
окренули лице, а истовремено вас омамио.<br />
Т.Е. Лоренс<br />
Гроб Достојевског на гробљу цркве<br />
Александра Невског у Петрограду<br />
Толстојев гроб у Јасној Пољани<br />
без икаквих обележја<br />
66
шест хиљада примерака. У новембру<br />
започиње писање приповетке<br />
Кротка.<br />
каже да је живот без вере ужасна<br />
мука. 23. априла чувено писмо<br />
Страхову о “лавиринту значења”.<br />
Објављује трећи, четврти и пети део<br />
Ане Карењине.<br />
Достојевски објављује Сан смешног<br />
човека. Посета болесном Њекрасову<br />
после чега следи дирљив чланак у<br />
Пишчевом дневнику, где је објављен<br />
и његов хвалоспеван приказ Ане<br />
Карењине. У децембру је изабран<br />
за члана Одељења руског језика и<br />
књижевности Руске академије наука.<br />
На самом крају године знаменити<br />
говор над гробом Њекрасова.<br />
1877<br />
Упркос лошем физичком и психичком<br />
стању, Толстој интензивно ради<br />
на завршетку Ане Карењине и<br />
објављује шести и седми део.<br />
Издавач одбија завршни део због<br />
Толстојевих погледа на руско-турски<br />
рат. У децембру рођење шестог сина<br />
Андреја.<br />
Започиње турско-руски рат.<br />
Почетак Берлинског конгреса.<br />
Чајковски: Лабудово језеро<br />
Рођен Херман Хесе.<br />
Достојевски прави детаљан план<br />
романа Браћа Карамазови кога ће<br />
предано писати током целе године. У<br />
марту добија позив да учествује на<br />
1878<br />
Настављају се Толстојева религиозна<br />
преиспитивања. Интензивно чита<br />
Дикенса и започиње мемоаре под<br />
називом Мој живот. Упознаје<br />
Едисон патентирао фонограф.<br />
Први клавирски концерт Чајковског<br />
одушевио Париз.<br />
Чајковски: опера Евгеније Оњегин<br />
Смрт Њекрасова<br />
67
Књижевно-меморијални музеј Достојевског у Петрограду<br />
Државни музеј Толстоја у Москви<br />
68
Међународном књижевном конгресу<br />
у Паризу. Смрт сина Алексеја после<br />
изненадног и необично јаког напада<br />
падавице који је трајао преко три<br />
сата. После тога посета манастиру<br />
Оптини са филозофом Владимиром<br />
Соловјевим.<br />
утицајног музичког и књижевног<br />
критичара Стасова. Пише Тургењеву<br />
који је у Паризу, иницирајући<br />
поновно зближавање. Тургењев<br />
одговара посетом у августу. Ана<br />
Карењина објављена интегрално, са<br />
завршним спорним делом.<br />
У јануару започиње објављивање<br />
романа Браћа Карамазови у “Руском<br />
веснику”. Међународни књижевни<br />
конгрес у Лондону једногласно<br />
бира Достојевског за члана<br />
почасног одбора Међународног<br />
савеза књижевника. За почасног<br />
председника изабран је Виктор Иго.<br />
Поново на релацији Петроград –<br />
Стара Руса – Емс – Петроград. На<br />
Петроградском универзитету чита<br />
Великог инквизитора.<br />
1879<br />
Толстој се поново враћа роману<br />
Петар Велики. Започиње велики<br />
религиозно-филозофски спис о<br />
односу цркве и власти. Записује<br />
народне приче и легенде од усмених<br />
певача који долазе у Јасну Пољану.<br />
У њима налази мотиве за сопствене<br />
приповетке. Посета црквама у Кијеву,<br />
а у потрази за правим Христовим<br />
учењем бави се раним хришћанством.<br />
У децембру рођење седмог сина<br />
Михајла.<br />
Москвa, XIX в.<br />
Ибзен: Кућа лутака<br />
Хенри Џејмс: Дејзи Милер<br />
Рођени Ајнштајн<br />
и Милутин Миланковић.<br />
Москвa, XIX в.<br />
69
Споменик Достојевксом у Даровји Толстој у Јасној Пољани, 1906.<br />
70
Наставља се објављивање<br />
Браће Карамазових. Достојевски<br />
доживљава огромну популарност.<br />
Јавно чита одломке из својих дела<br />
уз масован одзив публике. Приликом<br />
откривања Пушкиновог споменика у<br />
Москви одржао је знаменити говор.<br />
Објављује други део романа Браћа<br />
Карамазови на коме је радио три<br />
године.<br />
Достојевски озбиљно болестан<br />
од самог почетка године. У среду<br />
28. јануара Достојевски умире у<br />
Петрограду од хеморагије плућа.<br />
29. јануара излази јануарски<br />
број Пишчевог дневника. Дана 1.<br />
фебруара сахрањен је на Тихвинском<br />
гробљу манастира Александар<br />
1880<br />
У писму Тургењеву 12. jануара<br />
Толстој бележи Флоберову похвалу<br />
после читања Рата и мира: “Какав<br />
уметник и какав филозоф!”. Посета<br />
Тургењева и неуспешно наговарање<br />
Толстоја да учествује у прослави<br />
Пушкинове годишњице. Сликар И. Е.<br />
Рјепин ради неколико Толстојевих<br />
портрета. Поново чита Достојевског<br />
и шаље му изразе дивљења преко<br />
Страхова. Објављује још један<br />
комплет Сабраних дела.<br />
1881<br />
У фебруару Толстој добија вест о<br />
смрти Достојевског. У Дневнику<br />
изражава велику потресеност.<br />
Започиње Белешке једног<br />
хришћанина које представљају<br />
почетак списа У шта верујем. У<br />
Дневнику 18. маја описује неслагање<br />
са породицом. Пешке обилази<br />
Роберт Кох открио бацил<br />
антракса и туберкулозе.<br />
Основан часопис “Руско благо’”<br />
Eмил Зола: Нана<br />
Рођени А. Блок, Гијом Аполинер.<br />
Умро Гистав Флобер.<br />
Александар III Романов<br />
преузима трон.<br />
Хенри Џејмс: Портет једне леди<br />
Рођен Пикасо.<br />
71
Невски уз присуство више од 40.000<br />
људи и сву почаст Руске цркве.<br />
манастире, а у септембру заједно са<br />
породицом прелази у Москву, где се<br />
рађа седми син Алексеј.<br />
1882<br />
Сликар Н. Н. Ге као изразити толстојевац слика Толстоја у<br />
много наврата, поставши близак пријатељ целе породице.<br />
Почетак рада на делу Смрт Ивана Иљича. Пошто су<br />
Исповести забрањене за штампу, почињу илегално да<br />
циркулишу широм Русије. Први пут се објављују у Женеви<br />
1884. а у Русији само 1906. Незадовољан градским<br />
животом и жалећи се на депресију, Толстој неколико пута<br />
одлази у Јасну Пољану. У Москви ангажује рабина да га<br />
подучава хебрејски.<br />
Роберт Кох открио бактерију<br />
– изазивача туберкулозе.<br />
Тесла открио принципе деловања<br />
магнетног поља.<br />
Рођен Стравински, умро Дарвин.<br />
1883<br />
Толстој интензивно ради на спису У шта верујем. Цео<br />
месец проводи у Самари где са сељацима разговара о<br />
религији и политици. Чита Библију на хебрејском. Упознаје<br />
Черткова и они започињу сарадњу.<br />
Гауди започиње изградњу катедрале<br />
Sagrada Familia.<br />
Ги де Мопасан: Један живот<br />
Ниче: Тако је говорио Заратустра<br />
Смрт Тургењева, Вагнера<br />
72
1884<br />
Поремећени односи са Софијом, али ипак сарађују око<br />
петог издања Сабраних дела. Већ одштампан тираж списа<br />
У шта верујем бива забрањен, али рукопис илегално<br />
циркулише кроз целу Русију, да би ускоро био објављен<br />
на неколико језика у иностранству. Толстој почиње<br />
интензивно да се бави кинеском филозофијом.<br />
Марк Твен: Авантуре Хаклбери Фина<br />
Сјенкјевич: Огњем и мачем<br />
Едвард Мунк: Јутро<br />
Рођен Модиљани.<br />
1885<br />
Толстој наставља рад на књизи Смрт Ивана Иљича. Диви<br />
се делима Џорџ Елиот. Чита књигу Литература и догма<br />
Метју Арнолда и проналази подударности са сопственим<br />
схватањима. Пише биографије Сократа и Платона.<br />
Такође препоручује Русоове Исповести и Емила који<br />
су на њега самог извршили огроман утицај у младости.<br />
Незадовољан односима у породици, планира одлазак,<br />
али одустаје. Углавном објављује појединачне приповетке<br />
у часописима.<br />
Колера у Шпанији<br />
Зола: Жерминал<br />
Ги де Мопасан: Добар пријатељ<br />
1886<br />
Смрт четрнаестогодишњег сина Алексеја. Толстој<br />
предузима пешачење од Москве до Јасне Пољане.<br />
Ото фон Бизмарк<br />
протерује Јевреје из Пруске.<br />
73
Никада ме нико не би натерао да уђем<br />
у ринг са Толстојем!<br />
Ернест Хемингвеј<br />
После Шекспировог Магбета, свет није<br />
читао дубљу психолошку студију од<br />
романа Злочин и казна.<br />
Г. Брандес<br />
Посмртна маска Достојевског Толстој, 1907.<br />
74
Повреда проузрокује тромесечну везаност за кревет.<br />
Објављује део Исповести под називом Шта је срећа.<br />
Приповеткама из 1885. додаје још један број нових. У<br />
оквиру Сабраних дела излази Смрт Ивана Иљича.<br />
Рођен Николај Гумиљев.<br />
Умро А. Островски.<br />
1887<br />
Толстојеви метафизички разговори са Гротом. Пише<br />
Белешке једног лудака, параболу Три сина (објављену<br />
1888), започиње рад на Кројцеровој сонати. Препоручује<br />
Волтера, Лесинга, Шилера, Голдсмита, Свифта,<br />
Сервантеса. У московском Психолошком друштву чита<br />
Смисао живота – део из филозофског списа О животу.<br />
Упоредо чита Гогоља и Канта.<br />
Стриндберг: Отац<br />
Француска академија прихвата<br />
Пастерову вакцину против беснила.<br />
Умро руски сликар Крамски.<br />
1888<br />
Физички рад у Јасној Пољани, лоши односи са Софијом.<br />
Како расте Толстојев утицај у Русији и иностранству,<br />
цензура се појачава а проблеми са црквом су све<br />
израженији. Рођење последњег детета Ивана – Вање и<br />
првог унучета Ане.<br />
Рођени енглески песник Т.С. Елиот<br />
и португалски песник Фернандо Песоа.<br />
Ниче: Антихрист, Ecce Homo<br />
Стриндберг: Госпођица Јулија<br />
М. Горки: Фома Гордејев<br />
75
Разгледница Петрограда из XIX в.<br />
Толстојево дело у целини се везује за стилску формацију<br />
реализма у европској књижевности, за многе тумаче<br />
оно је чак репрезентативно у том смислу. Међутим,<br />
Толстој није био писац који би се могао назвати писцем<br />
једног периода и једне поетичке норме који је просто<br />
надживео своје време. До својих последњих земаљских<br />
тренутака овај стваралац реаговао је на нове књижевне<br />
појаве, писао о њима, тумачио их или критиковао. У<br />
његовим записима, дневничким и друкчијим, налазимо<br />
и запањујуће модерна схватања, као што је ово из<br />
1896. године: ‘’Главни циљ уметности – уколико постоји<br />
уметност и уколико она има циља – у томе је да прикаже,<br />
открије истину о људској души, да каже такве тајне какве<br />
не могу бити исказане обичним речима. У томе и јесте<br />
уметност. Уметност је микроскоп који уметник управља<br />
на тајне своје душе, и приказује те тајне заједничке за<br />
све људе’’...Оваква схватања веома су прикладна у новој<br />
књижевној атмосфери у којој ће се појавити један Џојс<br />
и један Пруст (обојица, уосталом, велики поштоваоци<br />
Толстојевог дела). Ипак, у Толстојевим схватањима о<br />
књижевном стваралаштву извесно постоје два становишта.<br />
Једно је становиште социјалног, моралног и религијског<br />
реформатора који је подлегао историјској трауми<br />
епохе (како то назива Берђајев) и подозрева да је ‘’лепа<br />
књижевност’’ стално у опасности да постане бесмислена<br />
и бескорисна забава доконих паразита који живе од<br />
туђег рада. Друго је становиште генијалног ствараоца<br />
који се не мири са устаљеним књижевним нормама,<br />
који је бескрајно радознао и отворен за било какве<br />
експерименте, у писању и у животу.<br />
Љубиша Јеремић<br />
76
1889<br />
Цела породица на челу са Софијом противи се<br />
Толстојевим реформистичким активностима, са изузетком<br />
друге ћерке Марије. Чита Волта Витмена, открива<br />
Сведенборга, Чехова и Мопасана. Започиње последњи<br />
роман Васкрсење, наставља Кројцерову сонату и<br />
завршава приповетку Ђаво која је први пут објављена<br />
постхумно. Разматра естетичка питања и проучава<br />
Платона, Шопенхауера, М. Арнолда и Раскина. Још једно<br />
пешачење на релацији Москва – Јасна Пољана.<br />
Прва симфонија Густава Малера<br />
Рођени Адолф Хитлер,<br />
Хајдегер и Витгенштајн.<br />
Рођена Ана Ахматова.<br />
Умрли Николај Чернишевски<br />
и Салтиков-Шчедрин.<br />
1890<br />
Лоши породични односи. Кројцерова соната циркулише<br />
у рукописној верзији. Толстој започиње рад на делу<br />
Отац Сергије. Чита руски превод Кјеркегора кога у писму<br />
преводиоцу Хансену хвали због искрености и озбиљности.<br />
Ибзен: Хеда Габлер<br />
Ги де Мопасан: Наше срце<br />
Успавана лепотица Чајковског<br />
постављена у Петрограду.<br />
Умро Ван Гог.<br />
1891<br />
Фама о Толстоју као духовном вођи и критичару друштва<br />
расте и у Русији и у иностранству, а власти<br />
Рођен О. Мандељштам.<br />
Оскар Вајлд: Слика Доријана Греја<br />
77
неуспешно покушавају да пониште његов све већи утицај<br />
спровођењем цензуре. Исцрпљује се у тешком физичком<br />
раду. У Дневнику 5 марта: “Желим да патим”. Породични<br />
односи погоршани, Софија прети самоубиством.<br />
Започиње Краљевство Бога, чита Ибзена и налази да је<br />
артифицијелан и лажан.<br />
Отворен Карнеги Хол,<br />
дириговао Чајковски.<br />
Умрли Гончаров, Рембо.<br />
1892<br />
Прва Толстојева биографија појављује се у Немачкој<br />
(аутор Рафаел Ловенфилд). Чита Бодлера – “да би стекао<br />
представу о изопачености на крају века”.<br />
Димитри Ивановски открио вирусе.<br />
Рођена Марина Цветајева.<br />
Умро А. Фет.<br />
1893<br />
Толстој чита Лао-Цеа и друге кинеске мислиоце.<br />
Завршава Краљевство Бога, а такође и чланак<br />
Не – деловање. Oва дела садрже његову теорију о<br />
непротивљењу злу насиљем. Пише дугачак предговор<br />
за приче Ги де Мопасана према коме има амбивалентан<br />
однос.<br />
У Индији демонстриран<br />
први Гандијев пацифистички акт.<br />
Рођен В. Мајаковски,<br />
а умро Чајковски.<br />
1894<br />
Толстој започиње приповетку Газда и слуга као и<br />
Катехизис – кратак и јасан запис о његовим кључним<br />
Конан Дојл: Мемоари Шерлока Холмса<br />
Едвард Мунк: Anhiety<br />
78
религијским ставовима. Разговори са И.А. Буњином.<br />
После посете Третјаковској галерији одушевљен сеоским<br />
пејзажима Орлова који постаје његов омиљени сликар.<br />
1895<br />
Напоран Толстојев рад на Васкрсењу. Изненадна<br />
смрт најмлађег сина Вање на дуже време прекида све<br />
Толстојеве активности. У Дневнику 28. јуна: “Братство<br />
међу људима главни циљ уметности и науке”. У августу<br />
прва посета Чехова коме чита први део Васкрсења.<br />
Толстој хвали Чеховљеву артистичку вештину,<br />
али критикује његову моралну неопредељеност. У<br />
Дневницима од 1888-95. прецртава све делове које<br />
Софија сматра непријатељским.<br />
Афера Драјфус.<br />
Оскар Вајлд добио две године<br />
затвора у Редингу.<br />
Радјард Киплинг: Прича о Моглију<br />
1896<br />
Толстој започиње спис Шта је то уметност, драму<br />
Светло у тами а потом и Хаџи Мурата.<br />
Виљем Рентген открио Х-зраке.<br />
Премијера Саломе Оскара Вајлда у Паризу.<br />
Премијера Жаријевог Краља Ибија.<br />
Чехов: Галеб. Умрли Верлен и Нобел.<br />
79
Толстој, 1908.<br />
Толстој са породицом, година непозната<br />
80
1897<br />
Толстој је озбиљно болестан. Мислећи да ће умрети,<br />
даје писмо ћерки Марији са инструкцијама да се може<br />
отворити педесет година после његове смрти. Ипак се<br />
опоравља. У марту упознаје Алимера Мода који постаје<br />
његов најважнији преводилац на енглески и биограф.<br />
У априлу посета Изложби импресиониста у Москви које<br />
критикује због недостатка идеје, а потом замера и Чехову<br />
због декаденције. До лета се толико опоравио, да чак<br />
игра и тенис.<br />
У Паризу премијера комада<br />
Сирано де Бержерак Едмонда Ростана.<br />
Емил Диркем: Самоубиство<br />
Чехов: Ујка Вања<br />
Умро Брамс.<br />
1898<br />
Толстој завршава спис Шта је то уметност и објављује<br />
га истовремено на руском и у енглеском преводу.<br />
Чита Хајнеа и закључује да је сувише песимистичан.<br />
Одлучује да оде у Финску, али одустаје јер Софија прети<br />
самоубиством.<br />
Зола: J’accuse<br />
Марија и Пјер Кири открили радијум.<br />
Рођени Бертолд Брехт и Хенри Мур.<br />
Умро Стефан Маларме.<br />
1899<br />
Толстој завршава и објављује Васкрсење на руском и<br />
енглеском. Одушевљен Чеховљевом причом Душица.<br />
Такође хвали Горког “јер уме да опише и оно што никада<br />
није доживео”.<br />
Хофман открио аспирин<br />
Давид Хилберт: Основи геометрије<br />
Оскар Вајлд: Важно је звати се Ернест<br />
81
Толстојево писмо Гандију, 8. мај 1910.<br />
Последња заједничка фотографија<br />
Толстоја са супругом,<br />
23. септембар 1910.<br />
82
1900<br />
Толстој чита Конфуција. Такође Чеховљеву драму Ујка<br />
Вања за коју налази да јој недостаје драматичности, али<br />
управо под утицајем Чехова пише Живи леш, објављен<br />
тек постхумно. Поново чита Гетеа и Шекспира и закључује<br />
да их може прочитати још три пута, па опет не би разумео<br />
у чему је њихова привлачност. 23. јун: “Захвалан сам за<br />
све. Био сам бескрајно благословен”. Појачано слуша<br />
музику, нарочито Вердија. Често игра шах, почиње да<br />
учи немачки. У децембру чита Ничеа – Тако је говорио<br />
Заратустра – и закључује да је потпуно луд.<br />
Артур Еванс открио палату Кносос на Криту.<br />
Руска инвазија на Манџурију<br />
Отворен париски метро.<br />
Пучини: Тоска<br />
Чехов: Три сестре<br />
М. Горки: Троје<br />
Умрли Фридрих Ниче и Оскар Вајлд.<br />
1901<br />
Толстој помаже да Горки буде пуштен из затвора где је<br />
доспео после демонстрација у Петрограду. У фебруару<br />
екскомунициран из Руске православне цркве. Одмах<br />
објављује Одговор Светом Синоду. У јуну је озбиљно<br />
болестан од маларије, одлази на Крим ради опоравка, а<br />
посећују га Горки, Чехов и Корољенко.<br />
Прва додела Нобелових награда.<br />
Симфонија No. 4 (G mayor) Густава Малера<br />
Томас Ман: Буденброкови<br />
Умро Анри Тулуз Лотрек.<br />
83
Детаљ из Злочина и казне - мурал у московском метроу<br />
Споменик Толстоју у Москви<br />
84
1902<br />
Завршава спис Шта је то религија и објављује га у<br />
Енглеској. У фебруару тешко болестан од упале плућа.<br />
Опет успева да се опорави на Криму. Чехов пише: “Геније<br />
је јачи од смрти”. Бирјузов шаље Толстоју листу питања<br />
– на основу одговора настаје Биографија 1906. У Јасној<br />
Пољани наставља рад на Хаџи Мурату. Импресиониран<br />
Кропоткиновим Белешкама о револуционару.<br />
Times Literary Supplemet (TLS)<br />
Џозеф Конрад: Срце таме<br />
Умро Емил Зола.<br />
1903<br />
Толстој протествује против погрома Јевреја у Кишињеву.<br />
Започиње текст Шекспир и драма. Излази јапански превод<br />
Ане Карењине.<br />
Софија предаје Толстојеве рукописе московском<br />
Историјском музеју. На вест о руско-јапанском рату,<br />
Толстој објављује енергичан антиратни апел. Смрт<br />
вољеног брата Сергеја.<br />
1904<br />
Руска социјалдемократска партија<br />
цепа се на бољшевике и мењшевике.<br />
Томас Ман: Тонио Крeгер<br />
Чехов: Вишњик<br />
Руско-јапански рат<br />
Роден: Божја рука (бронза)<br />
Пирандело: Матија Паскал<br />
Умро А. П. Чехов.<br />
85
1905<br />
Толстој објављује чланке о ненасилном отпору, то јест о<br />
непротивљењу злу насиљем. Завршава Хаџи Мурата који<br />
је објављен постхумно 1912.<br />
Крвава недеља<br />
– масакр над руским демонстрантима.<br />
Ајнштајн: теорија релативитета<br />
Деби Мате Хари у Паризу.<br />
1906<br />
Толстој објављује причу Зашто?. Софија је озбиљно<br />
болесна, следи операција тумора. Смрт Марије, ћерке<br />
мезимице.<br />
Модиљани стиже у Париз.<br />
Ганди пропагира ненасиље<br />
(термин Satyagraha).<br />
Столипинове аграрне реформе у Русији.<br />
Умро Хенрик Ибзен.<br />
1907<br />
Толстој се окреће музици и источној филозофији. Залаже<br />
се за укидање приватне својине.<br />
Формирана Тројна Антанта.<br />
Пикасо: Госпођице из Авињона<br />
М. Горки: Мати<br />
Умрли Победоносцев и Мендељејев.<br />
86
1908<br />
Толстој објављује текст против смртне казне под насловом Не<br />
могу да ћутим. Од Томаса Едисона добија на поклон диктафон<br />
помоћу кога снима велики број прича и различитих коментара.<br />
Поново чита Пушкиновог Евгенија Оњегина. У августу диктира<br />
своју последњу вољу – да буде спаљен без религиозних ритуала.<br />
Не одобрава планове о прослави његовог осамдесетог рођендана<br />
– “Најлепши поклон би био да ме стрпају у затвор”. Ипак, обасут<br />
је честиткама. Из Британског музеја стиже честитка са потписима<br />
преко осамсто угледника.<br />
Са Ајфеловог торња послата<br />
прва радио-порука на даљину.<br />
Максим Горки: Исповед<br />
Умро Римски-Корсаков.<br />
1909<br />
Много музичких концерата у Јасној Пољани. Преписка са Гандијем<br />
са којим дели идеје ненасилног отпора. Сва ауторска права после<br />
смрти предаје ћерки Александри.<br />
Пруст започиње дело<br />
У потрази за изгубљеним временом.<br />
Пикасо и Брак – аналитички кубизам<br />
Покренут руски часопис “Аполон”.<br />
1910<br />
Упркос сталним свађама, Софија припрема и дванаесто издање<br />
Сабраних дела. Оптужује Толстоја за превару и он одлучује да<br />
напусти кућу. У возу добија високу температуру и умире од упале<br />
плућа у железничкој станици Астапово 7. новембра. Сахрањен<br />
без икаквих религиозних ритуала и без икаквих ознака на гробу.<br />
До данашњег дана Руска православна црква није повукла акт о<br />
екскомунацији Толстоја.<br />
Кандински: Импровизације 7<br />
Цветајева: Вечерњи албум (самиздат)<br />
87
TОЛСТОЈ И(ЛИ) ДОСТОЈЕВСКИ<br />
– одломци из студија –<br />
ЏОРЏ СТЕЈНЕР: Толстој или Достојевски – оглед по<br />
супротности (Нови Сад: Књижевна заједница Новог<br />
Сада, 1989)<br />
Нека ми буде допуштено да потврдим своје непоколебљиво<br />
уверење да су Толстој и Достојевски најистакнутији<br />
међу романописцима. Они надмашују ширином визије и<br />
снагом остварења. Лонгин би, врло исправно, говорио о<br />
“узвишености”. Располагали су снагом да помоћу језика<br />
изграде “стварности” које су чулне и непосредне, а ипак<br />
прожете животом и тајном духа. То је она моћ која по Метју<br />
Арнолду обележава “врхунске песнике света”. Али мада<br />
заузимају место самом димензијом – помислите на количину<br />
живота у Рату и миру, Ани Карењини, Васкрсењу, Злочину<br />
и казни, Идиоту, Злим дусима и Браћи Карамазовима –<br />
Толстој и Достојевски припадају процвату руског романа<br />
у деветнаестом веку. Тај процват чије ћу околности да<br />
разматрам у првом поглављу овог огледа, изгледа да<br />
представља један од три главна победничка тренутка у<br />
историји западњачке књижевности, будући да<br />
друга два припадају времену грчких трагичара и Платону<br />
и Шекспировом добу. У сва три ова тренутка западни дух<br />
учинио је скок у таму помоћу песничке интуиције; у њима<br />
је сабран велики део сазнања која смо стекли о природи<br />
човековој.<br />
Много је књига било и биће написано о драматичним и<br />
сликовитим животима Толстоја и Достојевског, о њиховом<br />
месту у историји романа и о улози њихове политике и<br />
теологије у историји идеја. Ступањем Русије и марксизма<br />
на праг владавине светом наметнуо нам се пророчански<br />
карактер толстојевске и достојевскијанске мисли, њена<br />
повезаност са нашим судбинама. Али, ово питање потребно је<br />
размотрити уже и целовитије. Протекло је довољно времена,<br />
те можемо да сагледамо величину Толстоја и Достојевског<br />
у перспективи велике традиције. Толстој је тражио да се<br />
његова дела пореде са Хомеровим. Далеко тачније од<br />
Џојсовог Улиса, Рат и мир и Ана Карењина отелотворују<br />
васкрсење епског жанра, повратак на књижевност<br />
тонова, приповедање и артикулацију који су после<br />
Милтоновог времена ишчезавали из западњачке поетике.<br />
Да бисмо видели зашто је то тако, да бисмо пред нечијим<br />
критичким умом оправдали ова непосредна и неразговетна<br />
разазнавања у Рату и миру, потребно је танано и пажљиво<br />
читање. У случају Достојевског постоји слична потреба за<br />
тачнијим гледањем. Опште је познато да је његов геније био<br />
88
драмског кова, и, што је значајно, да је имао најприроднији<br />
драмски темперамент од Шекспира наовамо (поређење<br />
које је он сам наговестио). Међутим, тек објављивањем и<br />
превођењем великог броја скица и бележака Достојевског,<br />
омогућено је да следимо многоструке сродности између<br />
схватања романа Достојевског и драмске технике. Идеја о<br />
позоришту, како то каже Франсис Фергусон, после Гетеовог<br />
Фауста претрпела је нагло опадање када је реч о трагедији.<br />
Ланац догађаја који нас по уочљивој сродности враћа до<br />
Есхила, Софокла и Еурипида као да се прекинуо. Али роман<br />
Браћа Карамазови чврсто је укорењен у свет Краља Лира;<br />
у романима Достојевског стари начин трагичног осећања<br />
живота потпуно је обновљен. Достојевски јесте један од<br />
великих трагичких песника.<br />
Скретања Толстоја и Достојевског у политичку теорију,<br />
теологију и историјску науку одвише често су одбацивана<br />
као ексцентричност генија или као пример оне чудновате<br />
заслепљености којој су велики духови склони. Ако је неко<br />
томе и поклонио озбиљну пажњу, филозофа је одвајао од<br />
писца романа. Али у зрелој уметности, техника и метафизика<br />
су два вида једне целине. Код Толстоја и Достојевског<br />
као, претпоставимо, код Дантеа, поезија и метафизика,<br />
импулс ка стварању и импулс ка организованом сазнању<br />
јесу наизменичне, а ипак нераздвојне реакције на притисак<br />
искуства. Тако су Толстојева теологија и његова визија света<br />
каква се појављује у романима и приповеткама, преживеле<br />
исту пробу уверења. Рат и мир је историјска поема, али<br />
историја сагледана у нарочитој светлости, односно, ако<br />
више волимо, у нарочитој тами толстојевског детерминизма.<br />
Поетика романописца и мит о људским делима који нам<br />
она пружа подједнако доприносе нашем разумевању.<br />
Метафизика Достојевског однедавно се непосредно<br />
изучава: она је изворна снага модерног егзистенцијализма.<br />
Али, мало је речено о суштинском преплитању месијанске и<br />
апокалиптичке визије писца са стварним облицима његове<br />
вештине. На који начин метафизика улази у литературу и<br />
шта се са њом тада дешава.<br />
Али, зашто “Толстој или Достојевски”? Зато што покушавам<br />
да помоћу супротности испитам њихов домет и одредим<br />
природу њиховог генија. Руски филозоф Берђајев пише:<br />
“Могуће је разликовати два модела, два типа људске душе,<br />
један који нагиње духу Толстоја, други духу Достојевског”.<br />
Искуство му даје за право. Читалац може да их посматра<br />
као два главна мајстора романа – што значи да у њиховим<br />
романима може да открије најпотпунију и најјаснију<br />
слику живота. Али, принудите га, он ће се определити.<br />
Ако вам означи кога више воли и зашто, верујем да ћете<br />
проникнути у саму његову природу. Избор између Толстоја и<br />
Достојевског наговештава оно што ће егзистенцијалисти да<br />
назову un engagement; он подређује имагинацију једном од<br />
89
два потпуно супротна тумачења људске судбине, историјске<br />
будућности и божанске тајне. Да још једном наведемо<br />
Берђајева: “Толстој и Достојевски оваплоћују неразлучиви<br />
спој супротности у коме се суочавају две врсте поставки, два<br />
основна схватања постојања”. Ово суочавање додирује се<br />
са неким битним двојствима западњачке мисли, досежући<br />
чак до Платонових дијалога.<br />
Да ли се одиста могу поредити Толстој и Достојевски?<br />
Није ли то више него критичарска бајка замишљати<br />
њихове умове како се у дијалогу узајамно откривају?<br />
Главна препрека оваквом поређењу јесте недостатак<br />
материјала и разнородност величи не. Ми, на пример, више<br />
не располажемо скицама за Битку код Ангијарија. Стога<br />
не можемо да супротставимо по супарничкој инвенцији<br />
дело Микеланђела делу Леонарда да Винчија. Међутим,<br />
о Толстоју и Достојевском документација је богата. Ми<br />
знамо како су они гледали један на другог, знамо шта<br />
је Ана Карењина значила писцу Идиота. Верујем чак да<br />
у једном од романа Достојевског постоји пророчанска<br />
алегорија на духовни сукоб њега и Толстоја. Између њих не<br />
постоји никаква несразмера у величини; обојица су титани.<br />
Читаоци позног седамнаестог века вероватно су последњи<br />
који су Шекспира могли да пореде са другим драмским<br />
писцима оног времена. У нашем поштовању данас нам се<br />
он чини превише велик. Када судимо о Марлоу, Џонсону<br />
или Вебстеру, кроз задимљено стакло гледамо у сунце. Али<br />
то не важи за Толстоја и Достојевског. Историчару идеја и<br />
књижевном критичару они нуде јединствено сазвежђе двеју<br />
суседних планета једнаких по величини, чије се орбите<br />
узајамно ремете. Они изазивају на поређење.<br />
Штавише, имали су заједничку основу. Њихове представе<br />
о Богу, начини деловања потпуно су непомирљиви. Али су<br />
писали истим језиком, у истом одлучујућем историјском<br />
тренутку. У више прилика безмало да се сретну: сваки пут су<br />
устукнули пред неком постојаном слутњом.<br />
Кажу да је Толстој крај узглавља, у кући шефа станице у<br />
Астапову, имао две књиге: Браћу Карамазове и Монтењове<br />
Есеје...Да се обратио чувеној дванаестој глави друге књиге<br />
Есеја Толстој би пронашао суд који подједнако важи за њега<br />
и Достојевског:<br />
“C’est un grand ouvrier de miracles que l’espirit<br />
humain... “ – људски дух је велики чудотворац...<br />
90
ТОМАС МАН: Гете и Толстој – фрагменти о проблему<br />
хуманитета (Одабрана дела Томаса Мана: Есеји I, Нови<br />
Сад: Матица српска, 1980)<br />
Човек никада није ни морао да буде у додиру са мисаоним<br />
светом класичног и обухватног есеја Немаца, који заправо<br />
у себи садрже све остале, чинећи их сувишним – мислим<br />
на Шилерову рaсправу “О наивном и сентименталном<br />
песништву” – а да то “и” не осети као дубоко антитетичко.<br />
Једно друго ‘’и’’ има сличан смисао, једно далеко и страно:<br />
оно “и” између Толстоја и Достојевског. Али, ако би се копули<br />
ускратило њено право на антитетику, ако би јој се једино<br />
приписао задатак да утврди сродство по бићу, једнакост<br />
по бићу – шта онда? Не би ли тада у нашој представи у<br />
један мах дошло до замене и измене места међу великим<br />
паровима које сам поменуо? Не би ли се одмах из дубоких<br />
духовних – не, тачније: дубоких природних разлога спојили<br />
Шилер и Достојевски на једној и Гете и Толстој на другој<br />
страни?<br />
У Толстоју је исто толико било од осамнаестог, Гетеовог<br />
столећа, као што је у Гетеу било од деветнаестог,<br />
Толстојевог столећа. Толстојево рационално хришћанство<br />
има више везе са деизмом осамнаестог столећа него са<br />
мистички-моћном религиозношћу Достојевског, која је сва<br />
била у духу деветнаестог столећа. Његов морализам, који<br />
се у бити састојао у једној деструктивној разумној снази<br />
која је поткопавала све људске и божанске институције,<br />
био је сроднији друштвеној критици осамнаестог столећа<br />
него много, много дубљем и опет религиознијем морализму<br />
Достојевског. И његова склоност ка утопији, његова мржња<br />
према цивилизацији, његова страст за сеоско, за буколички<br />
мир душе – једна племенита страст, страст једног племенитог<br />
господина – могу се исто тако схватити као осамнаесто, и то<br />
француско осамнаесто столеће.<br />
Вајмар и Јасна пољана. Данас нема места на свету са којег<br />
би зрачиле такве снаге као што зраче из ових места, нити<br />
има благословенијег поклоничког места, камо би чежња,<br />
неодређена нада, човекова потреба за исказивањем<br />
поштовања ходочастила као што је онамо ходочастила<br />
крајем деветнаестог и почетком двадесетог века...Али<br />
чињеница је да ни геније Шилера ни геније Достојевског<br />
није на земљи створио неко место које би имало привлачну<br />
снагу поклоничког места. За тако нешто нису доживели<br />
ни довољно дубоку старост, умрли су сувише рано; нису<br />
доживели патријаршку старост Гетеа и Толстоја, природа<br />
им је ускратила достојанство и посвећење дубоке старости,<br />
она им није дала да на свим степенима живота буду<br />
карактеристично плодни, да остваре један целовит и<br />
класичан живот...Зашто? Па, зато што су били болесни –<br />
један туберкулозан, а други епилептичар.<br />
91
Учинило нам се да није било случајно што су Шилер и<br />
Достојевски били болесни и да зато нису као Гете и Толстој<br />
могли доживети часну дубоку старост. Штавише, учинило<br />
нам се да су разлози за то дубоко у њиховом бићу. Исто<br />
тако је симболична и једна даља спољашња чињеница, а<br />
то је да су оба велика пластичара и реалиста били отменог<br />
порекла, да су рођени у повлашћеном социјалном положају,<br />
док су хероји и светитељи идеје, Шилер и Достојевски, син<br />
швапског видара и син московског болничког лекара, били<br />
деца малих људи и цео свој живот провели у скученим,<br />
неугледним, могло би се рећи: недостојним приликама. Ја<br />
овај биографски факат називам симболичним јер се у њему<br />
посведочава хришћански карактер духа, чије царство, како<br />
стоји у Светом писму “није од овога света’” нити у личном,<br />
нити у идејном и уметничком погледу…<br />
АНДРЕЈ БЕЛИ: Трагедија стваралаштва – Достојевски<br />
и Толстој (‘’Дело’’, новембар-децембар 1981, Год. 27,<br />
бр. 11-12)<br />
Трагедија стваралаштва или трагедија руског стваралаштва?<br />
Да ли је свако уметничко стваралаштво религиозна трагедија<br />
или руско стваралаштво, у свом највишем и потпуно зрелом<br />
напону, постаје чисто религиозна трагедија? Муза, вољена<br />
жена, постаје Мајка-Отаџбина, као што је постала отџбина<br />
Достојевском, Гогољу и Толстоју.<br />
Толстој, Достојевски, Гогољ – сва тројица највећи руски<br />
уметници – сва тројица су доживела трагедију уметника,<br />
сва тројица су сагледала у уметнику новог човека, сва<br />
тројица су повезала ново човечанство с новом Русијом коју<br />
су просањали, сва тројица су религиозно осмислили свој<br />
однос према отаџбини. И зато, кад говоримо о трагедији у<br />
стваралаштву Достојевског, умесно је напоменути да је та<br />
трагедија за сву тројицу иста.<br />
Три највећа писца руске земље – Гогољ, Толстој и Достојевски<br />
– збуњују нас заиста невероватним поступцима: први<br />
објављује своју Преписку и умире од непојмљивих патњи пред<br />
очима Русије која га обожава као уметника; стварности која<br />
је за њега савремена, Достојевски пророчански приказује<br />
слике Апокалипсе и нагони руског читаоца да се поклони<br />
визији Аљоше Карамазова као јединој реалној будућности<br />
Русије. Толстој нас запрепашћује поступком који засењује<br />
бизарности Гогоља и Достојевског. Три највећа руска писца<br />
– један манијак, други епилептичар, трећи светац или<br />
умоболник.<br />
Уметничко стварање ступа у борбу са собом, негирајући<br />
себе као делатност усмерену на саздање прекрасних форми;<br />
92
испоставља се да је форма идол: у тој борби уметник се или<br />
уништава као уметник (Толстој) или се уништава као човек<br />
(Достојевски) или пропада и као уметник и као човек. И не<br />
без разлога.<br />
Уметничко стварање је двобој између двеју правди: двобој<br />
између прошлог и будућег, двобој општечовечанског и<br />
натчовечанског, двобој Бога и Сотоне у којем се идеали<br />
Мадоне супротстављају содомском идеалу, као што је<br />
то појмио Дмитриј Карамазов, као што је то појмио и сам<br />
Достојевски...Као и Гогољ, као и Толстој, Достојевски је<br />
отелотворио сазнање о жилама самог стваралаштва, чак<br />
и нешто више: пропаст стваралаштва. Достојевски, Гогољ,<br />
Толстој – то су весници који предсказују трагедију руског<br />
стваралаштва као почетак краја нашег угодног живота.<br />
Тројица великих руских уметника разбили су класичну<br />
уметничку форму у Русији и пред нама се први пут појавила<br />
душа те форме – геније – човек са свим својим, нама<br />
несхватљивим цртама. Показало се да је човек-геније или<br />
болестан или пророк будућег живота који је исто тако<br />
огроман као душа генија; показало се да су стваралачке<br />
сенке које су бацили Достојевски, Толстој и Гогољ – сенке<br />
будућег живота, али сен будућег живота они су бацили на<br />
нас само зато јер су сва тројица видела вечерње сунце што<br />
се спустило на руску земљу.<br />
ДМИТРИЈ МЕРЕШКОВСКИ: Толстој и Достојевски<br />
(‘’Дело’’, новембар-децембар 1981, Год. 27, бр. 11-12)<br />
Кад бисмо у књижевности свих времена и народа покушали<br />
да пронађемо уметника који би био права супротност<br />
Лаву Толстоју, морали бисмо да укажемо на Достојевског.<br />
Ја кажем – различитог, али не далеког, не туђег, јер они<br />
се често додирују, чак се и потпуно поклапају по закону<br />
супротности које се у бесконачности спајају због узајамног<br />
привлачења два пола исте снаге.<br />
Толстојеви “јунаци”, као што смо видели, нису толико јунаци<br />
колико су жртве: у њима се човекова личност не исцрпљује до<br />
краја, њих захвата стихија. И пошто овде нема јединствене,<br />
херојске воље која доминира, нема ни јединствене трагичне<br />
обједињујуће радње...Код Достојевског је свугде човекова<br />
личност, она досеже до својих крајњих граница, она расте,<br />
развија се из мрачних, стихијских, животињских коренова<br />
до крајњих блиставих врхова духовности, свугде је борба<br />
херојске воље...<br />
Сходно превазилажењу херојске борбе, главна дела<br />
Достојевског у суштини уопште нису романи, ни епови, већ<br />
трагедије. Рат и мир, Ана Карењина – стварно су романи,<br />
прави епови. Као што смо видели, тежина уметничког<br />
центра није у дијалозима јунака већ у приповедању, није<br />
93
у томе шта они говоре већ у ономе шта се шта се о њима<br />
говори, није у оном што ми чујемо ушима, већ у оном што<br />
видимо очима. Код Достојевског је супротно: наративни<br />
део је другоразредни, служи архитектури читавог дела...у<br />
дијалогу је усредсређена сва уметничка снага приказивања:<br />
код њега се све заплиће и све расплиће у дијалогу. Зато у<br />
читавој савременој књижевности по мајсторству дијалога<br />
нема писца који би био раван Достојевском.<br />
Љевин говори истим језиком као и Пјер Безухов или кнез<br />
Андреј, као Вронски или Позднишев, Ана Карењина као<br />
Доли, Кити, Наташа...Код Достојевског је немогуће одмах од<br />
првих речи не препознати – не према садржају говора већ<br />
по боји гласа – да ли говори Фјодор Павлович Карамазов<br />
или старац Зосима, Раскољников или Свидригајлов, кнез<br />
Мишкин или Рогожин, Ставрогин или Кирилов.<br />
Лав Толстој иде од телесног ка духовном, од спољњег<br />
ка унутрашњем. Ништа мању јасноћу физичког изгледа<br />
постиже обрнутим путем Достојевски: од унутрашњег иде ка<br />
спољашњем, од душевног ка телесном, од свесног, људског<br />
– ка стихијском, животињском. Код Толстоја чујемо зато што<br />
видимо: код Достојевског видимо зато што чујемо.<br />
Као што се у нашој телесној пријемчивости нешто мења после<br />
читања Толстоја, тако се и после читања Достојевског нешто<br />
мења у нашој духовној, ако тако можемо да се изразимо,<br />
интелектуалној пријемчивосоти. Код њега стално налазимо<br />
оне ледене и ужарене дијалектичке игле, претежно руске<br />
апстрактно-страсне мисли које се, читалац то осећа, не могу<br />
заборавити или одбацити, ни прихватити некажњено. Те<br />
мисли не продиру само у ум, већ и у срце, у нашу вољу, у<br />
стварни живот као нови, можда судбоносни догађаји који<br />
морају имати последица. Ми ћемо их се сетити, и то можда у<br />
најодлучнијим, најстраснијим тренуцима живота.<br />
СТЕФАН ЦВАЈГ: Толстој – наук и његов бесмисао<br />
(Толстој и Ниче, Подгорица: ЦИП, 2003)<br />
Ниједан уметник модерног доба није нам тако преорао душу<br />
као Толстој и Достојевски. Али та двојица нису нам помогла<br />
да створимо поредак, нов поредак, а тамо где настоје да<br />
свој хаос, свој душевно бездани хаос преточе у неки смисао<br />
света, тамо не добијамо никакво решење. Јер, обадвојица,<br />
и Толстој и Достојевски, спасавају се од сопственог ужаса<br />
над разјапљеним, непремостивим нихилизмом, спасавајући<br />
се беже од прастраха у неку религиозну реакцију; да би<br />
се суновратили у свој унутарњи бездан, обадвојица се<br />
грчевито, ропски хватају за хришћански крст...<br />
Фантастичан призор: Толстој и Достојевски, та два највећа<br />
94
човека своје отаџбине, обадвојица се на мах тргну од<br />
свога посла, прожета апокалиптичном језом и обадвојица<br />
дижу увис исти руски крст, обадвојица зазивајући<br />
Христа, а сваки од њих другога. Као два помахнитала<br />
средњевековна монаха стоје сваки на својој предикаоници,<br />
душмански устремљени један против другога и у духу<br />
и у животу – Достојевски, преиспољни реакционар и<br />
бранитељ аутократије, проповедајући рат и терор, беснећи<br />
опијен моћи своје препотенциране снаге, слуга цара који<br />
га је бацио у тамницу, обожаватељ империјалистичког<br />
спаситеља који осваја свет. А њему насупрот Толстој, који<br />
се једнако фанатично руга ономе што онај други велича,<br />
баш тако мистички анархистичан као што је онај други<br />
мистички сервилан, јавно жигошући цара као убицу, а<br />
цркву и државу као лопове, проклињући рат, али такође са<br />
Христом на уснама и са јеванђељем у руци – но обојица, због<br />
тајанственог терора потресене душе, назадњачки терајући<br />
свет у понизност и тупост. Та двојица мора да су имала неко<br />
пророчанско наслућивање, да су тако халабучно засули<br />
народ својим апокалиптичним страхом, неку слутњу о<br />
пропасти света и о Судњем дану, неко видовито сазнање да<br />
је руска земља под њиним ногама била бременита носећи у<br />
себи најчудовишнији потрес...<br />
Но, они могу само да наслуте оно што нестаје, не могу да<br />
измене ток живота. Достојевски се руга револуцији, а тик за<br />
његовим погребом распрскава се бомба која раздире цара.<br />
Толстој жигоше рат и тражи овоземаљску љубав: а још се<br />
ни четврти пут земља над његовом раком није заметнула<br />
зеленилом и већ је најужасније братоубиство оскрнавило<br />
свет...<br />
ИСИДОРА СЕКУЛИЋ: Два Толстојева одласка<br />
(Сабрана дела Исидоре Секулић. Књ. 7: Из страних<br />
књижевности I, Нови Сад: Матица српска, 1962)<br />
Велики руски писци оставили су Славенима и целом свету<br />
сем велике уметности још и особита предања. Пушкин<br />
је показао шта народу значи и вреди велик и богат језик.<br />
Достојевски, шта је мисија човекова духа. Толстој, какав је<br />
пут човекова живота. Та предања остадоше свету зато што<br />
су се три генија много посвећивали проблематици општег<br />
живота, свачијег живота. Достојевски је писао о “вишем<br />
срцу које се мучи” општег живота ради. Пушкин се дивио<br />
високом моралу и просечном, широком животу. Толстој, као<br />
Гете, запазио је и написао: да он, као сваки човек уопште,<br />
воли живот безусловно, ма какав он био. И додао: да је<br />
живот човеков ту ради вечних циљева, а не уметност.<br />
И Достојевски је тонуо у вечну проблематику, и то природно<br />
без криза. Достојевски је био видовит за обе стране, за хаос<br />
95
и за божји свет. Толстој, здрав, и како се каже нормалан,<br />
морао је кроз кризу. Ту Толстојеву кризу свет још и данас<br />
није примио. Мала мањина чита оно што је Толстој написао<br />
“после уметности”. Не воле људи роман Васкрсење. Не воле<br />
роман без резултата, без решења и неког спаса још на овој<br />
страни. Неће људи од уметника Толстоја роман који каже:<br />
да се живот, заједно са питањем резултата, наставља на<br />
оној страни. Говоре људи: Достојевски, то је нешто друго, то<br />
је и болест и патологија. Међутим, нити је Достојевски нити<br />
је Толстој “друго”. Све је то исто и једно. Зар “патологија’”и<br />
“здравље” нешто одлучују у сферама где се генији горостасно<br />
залећу и боре са Богом и са смислом васељене!<br />
Други народи могу како хоће, Славени не смеју одрицати<br />
Толстоја који је “отишао”, растао се од уметности пошто је<br />
довршио уметнички задатак. У Славенима живи метафизички<br />
немир: проблематика без краја и конца, са вечитом тежњом<br />
на другој страни. Достојевски је био пуна инкарнација те<br />
славенске суштине; Толстој је њен тешки и величанствени<br />
процес.<br />
ЉУБИША ЈЕРЕМИЋ: Мала књига о Толстоју<br />
(Београд: ‘’Филип Вишњић’’, 2007)<br />
Вероватно је да нећемо погрешити ако кажемо да већина<br />
читалаца романа Толстоја и Достојевског најмање обраћа<br />
пажњу на чисто књижевна својства прочитаног. Питања која<br />
се активирају у првом додиру са овим делима најопштијег су,<br />
егзистенцијалног, филозофско-религијског, антрополошког<br />
значаја. Читалац је наведен да се пита: шта је човек? У<br />
чему је, ако га има, смисао његовог постојања, у чему је<br />
његова природа, природа његове способности говора, може<br />
ли се успоставити разуман однос према чињеници смрти,<br />
најпосле, има ли Бога, и да ли његово постојање може да се<br />
усклади са безмерном људском патњом – а ако га нема, да<br />
ли је онда човеку “све дозвољено”.<br />
Оваква питања нису неоснована, то јест, проза Толстоја и<br />
Достојевског писана је тако да их пробуди у својим читаоцима.<br />
У самој ствари, та проза пројектује читање које неће бити<br />
првенствено литерарно, шта више, она склања у сенку и<br />
пригушује опажање своје литерарности. И ту почињу тешкоће<br />
у покушају критичког приступа њиховом делу, а придружују<br />
им се и невоље проистекле из разноврсних предубеђења,<br />
искривљених представа, легендарних измишљотина, које<br />
прете да у потпуности застру и извитопере аутентичне<br />
стваралачке ликове и Толстоја и Достојевског. Тако, док<br />
96
се Достојевски у популарним представама идентификује<br />
са ликом болесног, измученог интелектуалца-испосника<br />
налик каквом монаху покајнику из пустинске келије, Толстој<br />
се поистовећује са ликом старозаветног старца, пророка и<br />
мудраца, снажног и виталног као сама земља! Занимљиво<br />
је да су Толстоја већ савременици – мада по свему судећи<br />
није био кршне грађе, напротив – замишљали као горостаса,<br />
па је чак и Рилке у првој посети Јасној Пољани забележио<br />
утисак да му се Толстој некако смањио!<br />
Затим, о њима пишу сви, од политичара, идеолога,<br />
религијских реформатора, историчара и филозофа, до<br />
самих писаца. И у сваком случају изгледало је да поводом<br />
њиховог дела имају смисла само најкрупнија, темељна<br />
питања. Толстој се опажа у историји и према историји, у<br />
пољу вечних питања о смислу постојања и смислу историје...<br />
Такво опажање Толстоја (као и Достојевског уосталом) брзо<br />
је привукло пажњу политичких лидера – дело ових писаца<br />
преображено је у убојито идеолошко оружје у епохалним<br />
политичким борбама.<br />
97
ЛИТЕРАТУРА О Л.Н. ТОЛСТОЈУ И Ф.М. ДОСТОЈЕВСКОМ<br />
Студије у којима се пореде Толстој и Достојевски<br />
АРДЕНС, Н. Н.<br />
Достоевский и Толстой / Н. Н. Арденс. – Москва : Государственный педагогический институт им. В. И. Ленина, 1970. – 371 стр.<br />
II 42708<br />
БЕМ, А. Л.<br />
У истоков творчества Достоевского : Грибоедов, Пушкин, Гоголь, Толстой и Достоевский / А. Л. Бем. – Петрополис : (б.и.), 1936. –<br />
214 стр.<br />
ПБ20 28<br />
БЈЕЛИ, Андреј<br />
Трагедија стваралаштва: Достојевски и Толстој / Андреј Бјели // Дело. Год. 27, бр. 11-12 (нов-дец. 1981). – стр. 134-151<br />
Ч1 523<br />
МАН, Томас<br />
Гете и Толстој : фрагменти о проблему хуманитета / Томас Ман // Есеји. Књ. 2. – Нови Сад : Матица српска, 1980. – Стр. 5-126.<br />
(Сабрана дела Томаса Мана)<br />
I 27919/1<br />
МЕРЕШКОВСКИ, Дмитриј<br />
Толстој и Достојевски / Дмитриј Мерешковски // Дело. Год. 27, бр. 11-12 (нов-дец. 1981). – стр. 152-161<br />
Ч1 523<br />
98
МЕРЕЖКОВСКИЙ, Д<br />
Л. Толстой и Достоевский : вечные спутники / Д. Мережковский – Москва : Республика, 1995. – 621 стр.<br />
II 67195<br />
SEGHERS, Anna<br />
Über Tolstoi über Dostojewskij / Anna Seghers. – Berlin : Aufbau-Verlag, 1963. – 121 str.<br />
I 2109<br />
СТЕЈНЕР, Џорџ<br />
Толстој или Достојевски: оглед по супротности / Џорџ Стејнер. – Нови Сад : Књижевна заједница Новог Сада, 1989. – 308 стр.<br />
I 35325<br />
ТОЛСТОЙ или Достоевский? : философско-эстетические искания в культурах Востока и Запада : материалы Международной<br />
конференции 3-6 сентября 2001 года. – Санкт-Петербург : Наука, 2003. – 251 стр.<br />
II 88893<br />
Литература о Л. Н. Толстоју на руском језику<br />
АКСЕЛЬРОДЪ, Л.<br />
Левъ Толстой и соцiальдемократiя / Л. Аксельродъ. – С.- Петербургъ : Изд. Марiи Малыхъ, 1906. – 23 стр.<br />
БП9 83<br />
АМИНТОР, Г. фонъ<br />
За правду и за честь женщины : Cis-moll-соната : противъ ''Крейцеровой Сонаты'' Л. Н. Толстого / Г. фонъ Аминтор. – С.-<br />
Петербургъ : [б.и.], 1893 . – 106 стр.<br />
К9 1281<br />
99
АРАМИЛЕВ, В.<br />
Толстовство и этика рабочего класса. – Москва ; Ленинград : Московский рабочии, 1929. – 77 стр.<br />
I 17138<br />
АРДЕНС, Н. Н.<br />
Творческий путь Л. Н. Толстого / Н. Н. Арденс. – Москва : Издательство Академии наук СССР, 1962. – 679 стр.<br />
К9а 960<br />
БАБАЕВ, Эдуард Г.<br />
Очерки эстетики и творчества Л. Н. Толстого / Эдуард Г. Бабаев. – Москва : Издательство Московского университета, 1981. – 196<br />
стр.<br />
II 32915<br />
БИБЛИОГРАФИЧЕСКИЙ указатель литературы о Л. Н. Толстом : 1974-1978. – Москва : Книжная палата, 1990. – 405 стр.<br />
I 37412<br />
БИБЛИОГРАФИЯ произведений Л. Н. Толстого / сост. Э. Е. Зайденшнур, Т. В. Розанова, Н. Г. Шеляпина. – Москва : Издательство<br />
Академии наук СССР, 1955. – 295 стр.<br />
Иб 637<br />
БИРЮКОВЪ, П. И.<br />
Л. Н. Толстой : бiографiя / П. И. Бирюковъ. – Берлинъ : Издательство И. П. Ладыжникова, 1921. – 611 стр.<br />
К9а 429/3<br />
БОДНАРСКIЙ, Б. С.<br />
Левъ Толстой о царской власти / Б. С. Боднарскiй. – Москва : Изданiе Д. Я. Маковскаго, 1917. – 15 стр.<br />
I 17132<br />
100
БУЛГАКОВ, Вал.<br />
Толстой – моралист / Вал. Булгаков. – Прага : Пламя, 1923. – 104 стр.<br />
С9 15/12<br />
БУЛГАКОВ, Валентин<br />
Л. Н. Толстой в последний год его жизни : дневник секретаря Л. Н. Толстого / Валентин Булгаков. – Москва : Государственное<br />
издательство Художественной литературы, 1957. - 533 стр.<br />
К9 1449<br />
БУЛГАКОВЪ, Валентинъ<br />
Толстой, Ленинъ, Ганди / Валентинъ Булгаковъ. – Прага : [Valentin Bulgakov], 1930. – 50 стр.<br />
К9а 287<br />
БУРНАШЕВА, Н. И.<br />
Раннее творчество Л. Н. Толстого : текст и время / Н. И. Бурнашева. – Москва : МИК, 1999. – 335 стр.<br />
II 70632<br />
БЫЧКОВ, С. П.<br />
Народно-героическая эпопея Л. Н. Толстого ''Война и мир'' / С.П. Бычков. – Москва : Правда, 1949. - 40 стр.<br />
БК9а 83<br />
БЫЧКОВ, С.<br />
Л. Н. Толстой : очерк творчества / С. Бычков. – Москва : Государственное издательство Художественной литературы, 1954. – 477<br />
стр.<br />
К9а 718<br />
ГУДЗИЙ, Н. К.<br />
Лев Толстой / Н. К. Гудзий. – 2. изд., доп. – Москва : Государственное издательство Художественной литературы, 1944. – 119 стр.<br />
К9а 115/12<br />
101
ГУДЗИЙ, Н. К.<br />
Л. Н. Толстой – великий писатель русского народа. – Москва : Правда, 1949. – 31 стр..<br />
БК9а 82<br />
ГУДЗИЙ, Н. К.<br />
Лев Николаевич Толстой / Н. К. Гудзий. – 2. изд., испр. – Москва : Издательство Московского университета, 1956. – 114 стр.<br />
К9а 783<br />
ГУСЕВ, Н. Н.<br />
Два года с Л. Н. Толстым : воспоминания и дневник бывшего секретаря Л. Н. Толстого : 1907 – 1908 год. / Н. Н. Гусев. – 2. изд. –<br />
Москва : Издание Толстовского музея, 1928. – 204 стр.<br />
К9а 72<br />
ГУСЕВ, Н. Н.<br />
Жизнь Льва Николаевича Толстого : молодой Толстой (1828-1862) / Н. Н. Гусев. – Москва : Издание Толстовского музея, 1927. –<br />
455 стр.<br />
К9а 73<br />
ГУСЕВ, Н. Н.<br />
Лев Николаевич Толстой : материалы к биографии с 1828 по 1855 год / Н. Н. Гусев. – Москва : Издательство Академии наук СССР,<br />
1954. – 718 стр.<br />
К9а 897<br />
ГУСЕВ, Н. Н.<br />
Летопись жизни и творчества Льва Николаевича Толстого : 1828 – 1890 / Н. Н. Гусев. – Москва : Государственное издательство<br />
Художественной литературы, 1958. – 836 стр.<br />
К9а 812<br />
102
ДНЕВНИКИ Софьи Андреевны Толстой : 1860 – 1891 ; предисловие М. А. Цявловского. – Ленинград : Издание М. и С. Сабашниковых,<br />
1928. – 249 стр.<br />
К9 156<br />
ЕРМИЛОВ, Владимир В.<br />
Толстой – художник и роман ''Война и мир'' / Владимир В. Ермилов. – Москва : Государственное издательство Художественной<br />
литературы, 1961. – 375 стр.<br />
К9а 776<br />
ИНТЕРВЬЮ и беседы с Львом Толстым. – Москва : Современник, 1986. – 525 стр.<br />
I 44734<br />
КАРЛОВА, Тамара С.<br />
Лев Толстой в движении истории / Тамара С. Карлова. – Казань : Издательство Казанского университета, 1978. – 188 стр.<br />
I 26056<br />
КИРПОТИН, В.Я.<br />
Ленин о Толстом / [В. Я Кирпотин] . – Москва : Правда, 1947. – 23 стр.<br />
БП9 158<br />
КОВАЛЕВ, Владислав А.<br />
О стиле художественной прозы Л. Н. Толстого / Владислав А. Ковалев. – Москва : Издательство Московского университета,<br />
1960. – 63 стр.<br />
К9а 865<br />
КОВАЛЕВ, Владислав А.<br />
Поэтика Льва Толстого : истоки, традиции / Владислав А. Ковалев. – Москва : Издательство Московского университета, 1983. –<br />
174 стр.<br />
II 38516<br />
103
КУЗМИНСКАЯ, Татьяна А.<br />
Моя жизнь дома и в Ясной Поляне : воспоминания / Татьяна А. Кузминскaя. – Москва : Правда, 1986. – 558 стр.<br />
I 44733<br />
Л. Н. ТОЛСТОЙ : (1828-1910) : краткий указатель литературы. – Москва : Государственное библиотечно-библиографическое<br />
издательство НКП РСФСР, 1941. – 55 стр.<br />
БИб 103<br />
Л. Н. ТОЛСТОЙ в русской критике : сборник статей. – Москва : Государственное издательство Художественной литературы, 1949. –<br />
510 стр.<br />
I 847<br />
Л. Н. ТОЛСТОЙ в воспоминаниях современников. Т. 1. – Москва : Государственное издательство Художественной литературы, 1955. –<br />
514 стр.<br />
К9 1387<br />
Л. Н. ТОЛСТОЙ в воспоминаниях современников. Т. 2. – Москва : Государственное издательство Художественной литературы, 1955. –<br />
500 стр.<br />
К9 1387<br />
Л. Н. ТОЛСТОЙ и его близкие. – Москва : Современник, 1986. – 373 стр.<br />
I 44730<br />
Л. Н. ТОЛСТОЙ и художники : Толстой об искусстве, письма, дневники, воспоминания. – Москва : Искусство, 1978. – 375 стр.<br />
II 71772<br />
104
Л. Н. ТОЛСТОЙ и изобразительное искусство : сборник статей под редакцией М. М. Раковой. – Москва : Изобразительное искусство,<br />
1981. – 221 стр.<br />
II 73862<br />
ЛАКШИН, Владимир Я<br />
Искусство психологической драмы Чехова и Толстого : (''Дядя Ваня'' и ''Живой труп'') / Владимир Я Лакшин. – Москва :<br />
Издательство Московского университета, 1958. – 85 стр.<br />
К9а 732<br />
ЛЕВ Николаевич Толстой : сборник статей и материалов. – Москва : Издательство Академии наук СССР, 1951. – 708 стр.<br />
II 20756<br />
ЛЕВ Николаевич Толстой : сборник статей о творчестве. – Москва : Издательство Московского университета, 1955. – 186 стр.<br />
К9а 481<br />
ЛЕВЪ Толстой и голодъ : сборникъ / подъ ред. Ч. Вeтринскаго. – Нижнiй-Новгородъ : Нижегородскiй Ежегодникъ, 1912. – 218 стр.<br />
К9 159<br />
ЛИТЕРАТУРНОЕ наследство. Т. 69. Kн. 1 , Лев Толстой . – Москва : Издательство Академии наук СССР, 1961. – 639 стр.<br />
К9а 125<br />
ЛОМУНОВ, Константин Н.<br />
Драматургия Л. Н. Толстого / Константин Н. Ломунов. – Москва : Искусство, 1956. – 465 стр.<br />
К9а 591<br />
105
МАЕВСКИЙ, Вл.<br />
Трагедия богоискательства Льва Толстого / Вл. Маевский. - [Buenos Aires] : [Salguero], 1952. – 253 стр.<br />
К9а 415<br />
МЕЙЛАХ, Б. С.<br />
Уход и смерть Льва Толстого / Б. С. Мейлах. – Москва ; Ленинград : Государственное издательство художественной литературы,<br />
1960. – 405 стр.<br />
I 17134<br />
МУРАТОВ, М. В.<br />
Л. Н. Толстой и В. Г. Чертков : по их переписке / М. В. Муратов. – Москва : Государственный Толстовский музей, 1934. – 501 стр.<br />
I 3675<br />
МЫШКОВСКАЯ, Лия М.<br />
Мастерство Л. Н. Толстого / Лия М. Мышковская . – Москва : Советский писатель, 1958. – 433 стр.<br />
К9а 749<br />
ПОЛЯКОВА, Елена И.<br />
Театр Льва Толстого : драматургия и опыты ее прочтения / Елена И. Полякова. – Москва : Искусство, 1978. – 343 стр.<br />
I 21652<br />
ПОРОЧКИНА, Ирина М.<br />
Л. Н. Толстой и славянские народы : литературно-эстетические и социально-философские взаимосвязи второй половины XIX –<br />
начала XX века / Ирина М. Порочкина. – Ленинград : Издательство Ленинградского университета, 1983. – 166 стр.<br />
II 40886<br />
106
РОДИОНОВ, Николай С.<br />
Л. Н. Толстой в Москве / Николай С. Родионов. - 2. изд. – Москва : Московский рабочий, 1958. – 228 стр.<br />
К9а 899<br />
СМЕРТЬ Толстого : по новым материалам : со вступительной статьей В. И. Невского. – Москва : Публичная библиотека СССР им. В. И<br />
Ленина, 1929. – 327 стр.<br />
К9а 924<br />
СТРУВЕ, П. Б.<br />
Беседа о Льве Толстомъ / П. Б. Струве. – [Б.м.]: Союзъ русскихъ писателей и журналистовъ вь Чехословацкой Республикъ, 1923. –<br />
2 стр.: 29 cm.<br />
БК9а 94<br />
ТОЛСТАЯ, Александра<br />
Отец : Жизнь Льва Толстого. Т. 1. / Александра Толстая. – Нью-Йорк : Издательство им. Чехова, 1953. – 415 стр.<br />
К9 1481<br />
ТОЛСТАЯ, Александра<br />
Отец : Жизнь Льва Толстого. Т. 2. / Александра Толстая. – Нью-Йорк : Издательство им. Чехова, 1953. – 414 стр.<br />
К9 1481<br />
ТОЛСТАЯ, С. А.<br />
Письма к Л. Н. Toлстому : 1862 – 1910 / С. А. Толстая. – Ленинград : Academia, 1936. – 862 стр.<br />
К9 155<br />
107
ТОЛСТОВСКАЯ библiографiя за 1913 г. : обзоръ русскихъ книгъ и повременныхъ изданій / подъ редакціей А. Л. Бема. – Петроградъ :<br />
Изданіе Толстовскаго Музея въ Петроградъ, 1915. – 54 стр.<br />
II 20747<br />
ТОЛСТОЙ, Л. Л.<br />
Въ Ясной Поляне : правда объ отце и его жизни / Л. Л. Толстой. – Прага : Пламя, 1923. – 102 стр.<br />
К9а 40<br />
ТОЛСТОЙ и о Толстом : новые материалы. – Mосква : Издание Толстовского Музея, 1927. – 199 стр.<br />
II 20967<br />
ТОЛСТОЙ : памятники творчества и жизни / ред. В. И. Срезневского. – Москва : Кооперативное т-во изучения и рапространения<br />
творений Л. Н. Толстого, 1923. – 141 стр.<br />
К9а 70<br />
ФОРТУНАТОВ, Николай М.<br />
Творческая лаборатория Л. Толстого : наблюдения и раздумья / Николай М. Фортунатов. – Москва : Советский писатель, 1983. –<br />
317 стр.<br />
I 44724<br />
ХУДОЖЕСТВЕННЫЕ произведения Л. Н. Толстого в переводах на иностранные языки : отдельные зарубежные издания :<br />
библиография. – Москва : Издательство Всесоюзной книжной палаты, 1961. – 588 стр.<br />
Иб 57<br />
108
ШЕСТОВЪ, Левъ<br />
Добро въ ученіи гр. Толстого и Ф. Нитше : философія и проповъдь / Левъ Шестовъ. – Paris : YMCA-Press, 1971. – 217 стр.<br />
Фототипско изд. из 1900. год.<br />
I 15065/2<br />
ШКЛОВСКИЙ, Виктор<br />
Заметки о прозе русских классиков : о произведениях Пушкина, Гоголя Лермонтова, Тургенева, Толстого, Чехова / Виктор<br />
Шкловский. – Москва : Советский писатель, 1953. – 321 стр.<br />
К9а 616<br />
ЭЙХЕНБАУМ, Б.<br />
Лев Толстой . Кн. 1 , 50-е годы / Б. Эйхенбаум. – Ленинград : Прибой, 1928. – 416 стр.<br />
К9а 71<br />
ЭЙХЕНБАУМ, Борис М.<br />
Лев Толстой : семидесятые годы / Борис М. Эйхенбаум. – Ленинград : Художественная литература, 1974. – 358 стр.<br />
I 16647<br />
ЯСНОПОЛЯНСКИЙ сборник : литературно-критические статьи и материалы о жизни и творчестве Л. Н. Толстого. – Тула : Тульское<br />
книжное издательство, 1955. – 333 стр.<br />
К9а 520<br />
109
Литература о Л.Н. Толстоју на српском језику<br />
АНДРИЋ, Иво<br />
О Толстоју / Иво Андрић // Књижевна реч. – Год. 21, бр. 399 (јул 1992), стр. 5.<br />
VII 440<br />
БЈЕЛИЋ, Душан<br />
Толстојево учење о ненасиљу и његово место у идејним токовима предреволуционарне Русије : магистарски рад / Душан Бјелић.<br />
– Београд : [б.и.], 1981. – 263 стр.<br />
РМ 875<br />
БОГДАНОВИЋ, Милица<br />
Лав Толстој / Милица Богдановић. – Загреб : Главни савез српских земљорадничких задруга, 1928. – 713 стр.<br />
Ка 388<br />
БОГДАНОВИЋ, Нана<br />
Ана Карењина / Нана Богдановић // Књижевне анализе. – Нови Сад : Књижевна заједница Новог Сада, 1987. – Стр. 52-79.<br />
II 45223<br />
БОГДАНОВИЋ, Нана<br />
Рат и мир / Нана Богдановић // Књижевне анализе. – Нови Сад : Књижевна заједница Новог Сада, 1987. – Стр. 80- 96.<br />
II 45223<br />
БОЈОВИЋ, Војислав<br />
Лав Толстој у Срба 1867-1941 : докторска дисертација / Војислав Бојовић. – Никшић : [б.и.], 1980. – 781 стр.<br />
ПД 8220<br />
110
БУЊИН, Иван Алексејевич<br />
Толстојево ослобађање / Иван Буњин ; превела с руског Слободанка Драшкоци. – Београд : Паидеа, 2003. - 146 стр.<br />
I 49881<br />
ВЕШОВИЋ, Радослав<br />
Толстој и проблеми моралног и религиозног васпитања / Радослав Вешовић; превела с француског Росанда Влаховић. –<br />
Подгорица : Културно-просвјетна заједница Подгорице, 1994. – 141 стр.<br />
I 41854<br />
ВУЈИЋ, Владимир<br />
Толстојева визија живота и уметности / Владимир Вујић // Летопис Матице српске. – Год. 103, књ. 319, св. 1 (јануар 1929), стр.<br />
53-61.<br />
Ч 945<br />
ВУЛЕТИЋ, Витомир<br />
Толстој и смрт / Витомир Вулетић. – Нови Сад : Академска књига, 2010. – 110 стр.<br />
I 61687<br />
ГЕНИС, Александар<br />
Рат и мир у 21. веку / Александар Генис // Златна греда. – Год. 3, бр. 24 (2003), стр. 20-24.<br />
Ч 1099<br />
ГЛАГОЉЕВ, С.<br />
О грофу Лаву Николајевићу Толстоју / С. Глагољев // Богословски гласник. – Год. 10, књ. 19, св. 1/6 (1911), стр. 126-131, 202-218.<br />
Ч 351<br />
111
ГОРКИ, Максим<br />
Успомене на Лава Николајевића Толстоја / Максим Горки. – Загреб : Ћирило-Методиска књижара и папирница, 1921. – 79 стр.<br />
К1а 76<br />
ГУДЗИЈ, Н. К.<br />
Лав Николајевић Толстој / Н.К. Гудзиј. – Београд : Култура, 1946. – 181 стр.<br />
Ка 63/4<br />
ЂУРИЋ, Бобан<br />
Обележавање стогодишњице рођења Л. Н. Толстоја у Београду 1928. године / Бобан Ђурић // Славистика. – Књ. 8 (2004), стр.<br />
193-200.<br />
Ч 1019<br />
ЖИД, Шарл<br />
Толстојеве економске идеје / Шарл Жид ; с француског превео Божидар С. Попадић. – Београд : Издавачко-просветна задруга,<br />
[б.г.]. – 34 стр.<br />
БКа 336<br />
ЖИЛЕС, Данијел<br />
Колос : син Јасне Пољане : романсирана биографија Л.Н. Толстоја / Данијел Жилес ; [прeвод Милош Турнић]. – Крагујевац :<br />
Лого, 2004. – 369 стр.<br />
I 50643<br />
ИЗОПШТЕЊЕ Лава Толстоја из Руске православне цркве / припремио Јован Пејчић // Писмо . – Год. 4, бр. 14/15 (лето-јесен 1988),<br />
стр. 123-126.<br />
Ч 989<br />
112
ЈЕВТУШЕНКО, Јевгеније<br />
Анина побуна / Јевгеније Јевтушенко // Стремљења. – Год. 32, бр. 1/2 (1992), стр. 121-131.<br />
Ч 895<br />
ЈЕРЕМИЋ, Љубиша<br />
Мала књига о Толстоју / Љубиша Јеремић. – Београд : Издавачко предузеће ‘’Филип Вишњић’’, 2007. – 147 стр.<br />
I 56329<br />
КАЗИМИРОВИЋ, Радован Н.<br />
Толстој / Радован Казимировић // Велики руски писци. – Београд : Књижарница Милорада П. Милановића, 1941. – Стр. 35-58<br />
КЕСИЋ, Бранка<br />
Енглеске, француске и њемачке посуђенице у вокабулару Лава Николајевича Толстоја : докторска радња / Бранка Кесић. –<br />
Загреб : [б.и.], 1975. – 309 стр.<br />
ПД 6167<br />
КОНОПЉЕВ, Н. К.<br />
Л.Н. Толстој о народном учитељу / Н.К. Конопљев. – Београд : Будућност, 1939. – 16 стр.<br />
С 331<br />
КРОСБИ, Ернест<br />
Л.Н. Толстој као учитељ / Ернест Кросби ; с другог руског издања превео Живојин М. Николић. – Јагодина : Нови уметнички<br />
штампарски завод Адама Глигоријевића, 1911. – 89 стр.<br />
БКа 38<br />
ЛЕЊИН, Владимир Иљич<br />
Лав Толстој као огледало руске револуције / Владимир Лењин // Поезија и критика 2 / Недељко Мијушковић ; Слободан<br />
113
Филимоновић. – Београд : Нова књига, 1975. – Стр. 619-625.<br />
II 20158/2<br />
Л. Н. ТОЛСТОЈ. – Загреб : Нова Европа, 1929. – 72 стр.<br />
Ка 360<br />
ЛОМУНОВ, Константин<br />
Л.Н. Толстој / Константин Ломунов. – Београд : Друштво за културну сарадњу Југославије са СССР, 1948. – 24 стр.<br />
БКа 396<br />
ЛОРИАК, Ж.<br />
Толстој и жене / Ж. Лориак ; превод Ненад Зечевић. – Београд : Елит медика, 2007. – 151 стр.<br />
I 54131<br />
ЉАЦКИ, Е. А.<br />
Толстој / Е.А. Љацки // Огледи о руској књижевности XX века ; превео с руског С. Матић. – Београд : Српска књижевна задруга,<br />
1935. – Стр. 215-243.<br />
Ј 23<br />
МАРКОВИЋ, Милан<br />
Русо, Толстој и Ганди : три противника Запада / Милан Марковић // Летопис Матице српске. – Год. 54, књ. 324, св. 2/3 (мај.јун<br />
1930), стр. 145-159.<br />
Ч 945<br />
МИЛОСАВЉЕВИЋ, Љубинко<br />
Толстојево промишљање историје у роману ‘’Рат и мир’’ / Љубинко Милосављевић // Станишта идеја. – Ниш : Зограф, 2002. –<br />
Стр. 79-92<br />
I 48027<br />
114
МИЛОШЕВИЋ, Никола<br />
Антрополошки проблем у Толстојевом роману ‘’Рат и мир’’ / Никола Милошевић // Антрополошки есеји. – Београд : Нолит,<br />
2007. – Стр. 71-94<br />
I 57219<br />
МИЛОШЕВИЋ, Никола<br />
Толстој парапсихолог / Никола Милошевић // Буктиње : есеји о античким и руским темама и о Ничеу; приредио Мило Ломпар. –<br />
Београд : Задужбина Милош Црњански, 2009. – Стр. 19-36<br />
I 61816<br />
НАБОКОВ, Владимир Владимирович<br />
Лав Толстој / Владимир Набоков ; превод с енглеског Маја Врачаревић // Есеји. – Београд : ННК интернационал, 2006. – Стр.<br />
7-135.<br />
I 54844<br />
НЕДЕЉКОВИЋ, Драган<br />
Лав Николајевич Толстој / Недељковић Драган // Романтизам и реализам у српској и европској књижевности / Милош<br />
Милошевић. – Нови Сад : Змај, 2006. – Стр. 238- 258.<br />
II 80736<br />
НЕХАЈЕВ, Милутин<br />
Толстој / Милутин Нехајев // Књига есеја. – Загреб : Матица хрватска, 1936. – Стр. 1-36.<br />
К1 141/4<br />
ПЕЈЧИЋ, Јован<br />
Срби и Толстој / Јован Пејчић // Писмо . – Год. 4, бр. 14/15 (лето-јесен 1988), стр. 331-332.<br />
Ч 989<br />
115
ПЕТРОВИЋ, Бошко<br />
Живи пример Лава Николајевича Толстоја / Бошко Петровић // Летопис Матице Српске. – Год 120. књ. 357, св. 1 (април 1946),<br />
стр. 80- 84.<br />
Ч 945<br />
ПЕТРОНИЈЕВИЋ, Бранислав<br />
Толстојева теорија уметности / Бранислав Петронијевић // Критичка мисао филозофа и научника / приредио Милан Радуловић. –<br />
Нови Сад : Матица српска, 1995. – Стр. 158-182.<br />
II 59521<br />
ПОПОВИЋ, Владета<br />
Толстој против Шекспира / Владета Поповић // Летопис Матице српске. – Год. 103, књ. 319, св. 1 (јануар 1929), стр. 61-68.<br />
Ч 945<br />
ПОРОЧКИНА, И. М.<br />
Словенске верзије о одласку Л. Н. Толстоја / И. М. Порочкина // Стварање. – Год. 43, бр. 7 (јул 1988), стр. 621-624.<br />
Ч 674<br />
ПРОДАНОВИЋ, Јаша М.<br />
Лав. Н. Толстој / Јаша Продановић // Наши и страни. – Београд : Издавачка књижарница Геце Кона, 1924. – Стр. 36-60.<br />
ПБ20 431<br />
РАНКОВИЋ, Милан<br />
Лав Толстој – радикални критичар друштва и учитељ човечног живљења / Милан Ранковић // Славни руски писци. – Београд :<br />
М.Ранковић, 2009. – Стр. 5-50.<br />
I 59834<br />
116
РИСТЕВСКИ, Димитрије<br />
Толстојева слепа публика / Димитрије Ристевски. – Београд : Д. Ристевски, 2004. – 328 стр.<br />
I 50696<br />
РОЛАН, Ромен<br />
Живот Толстојев / Ромен Ролан. – Нови Сад : Матица српска, 1948. – 212 стр.<br />
Ка 274<br />
РОЛАН, Ромен<br />
Толстој / Ромен Ролан; са француског превео Петар Адамовић. – Београд : Рад, 1952. – 154 стр.<br />
Ка 395<br />
РОЛАН, Ромен<br />
Толстој : његов живот и рад / Ромен Ролан; са француског превео Душан Стојановић. – Београд : Светлост, [б.г.]. – 108 стр.<br />
Ка 200<br />
СЕКУЛИЋ, Исидора<br />
Два Толстојева одласка / Исидора Секулић // Из страних књижевности. Књ. 1. – Нови Сад : Матица српска, 1962. – Стр. 379-390.<br />
К 3848-7<br />
СЕНТАЛИНСКИ, Виталиј<br />
Лав Толстој на Лубјанки / Виталиј Сенталински // Стварање. – Год. 52, бр. 1/5 (јануар-мај 1997), стр. 22-25.<br />
Ч 674<br />
СИРИКИНА, О.Е.<br />
Л.Н. Толстој и ''слободно васпитање'' / О.Е. Сирикина. – Београд: Будућност, 1939. – 32 стр.<br />
С 331<br />
117
СТОЈНИЋ, Мила<br />
Лав Николајевич Толстој / Мила Стојнић // Руски писци XIX и XX века. Књ. 2 . – Сарајево : Завод за издавање уџбеника, 1974. –<br />
Стр. 3-81.<br />
I 12406<br />
СТОЈНИЋ, Милосава<br />
Ана Карењина Лава Толстоја / Милосава Стојнић. – Београд : Завод за уџбенике и наставна средства, 1983. – 136 стр.<br />
I 27406<br />
СУХОТИН – Толстој, Татјана<br />
О смрти мога оца / Татјана Сухотин – Толстој // Писмо . – Год. 4, бр. 14/15 (лето-јесен 1988), стр. 323-330.<br />
Ч 989<br />
ТОЛСТОЈ у сећањима савременика / с руског превела Босиљка Гавела. – Нови Сад : Матица српска, 1980. – 450 стр.<br />
I 23444<br />
ТОЛСТОЈ, Софија Андрејевна<br />
Дневничке белешке о Лаву Николајевичу Толстоју / Софија Андрејевна Толстој // Писмо . – Год. 4, бр. 14/15 (лето-јесен 1988),<br />
стр. 315-322.<br />
Ч 989<br />
ТОЛСТОЈ, Софија Андрејевна<br />
Како сам постала жена Лава Николајевича / Софија Андрејевна Толстој // Писмо . – Год. 4, бр. 14/15 (лето-јесен 1988), стр. 306-<br />
315.<br />
Ч 989<br />
УЈЕВИЋ, Тин<br />
Два главна богумила : Толстој и Ганди / Тин Ујевић. – Сарајево: Вечерња пошта, 1931. – 30 стр.<br />
БК1а 73<br />
118
ЦВАЈГ, Стефан<br />
Толстој и Ниче / Стефан Цвајг ; [превео Миодраг Петровић]. – Подгорица: ЦИП, 2003. – 211 стр.<br />
I 12883<br />
ШАЈКОВИЋ, Иван С.<br />
Преписка Толстоја и Тургењева / Иван С. Шајковић // Летопис Матице српске. – Год. 103, књ. 320, св. 1 (април 1929), стр. 138-<br />
146.<br />
Ч 945<br />
ШЕСТОВ, Лав<br />
Добро у учењу Грофа Толстоја и Ничеа / Лав Шестов ; превео Мирко Ђорђевић. – Београд : Бримо, 2002. – Стр. 161-269<br />
I 48262<br />
ШКЛОВСКИ, Виктор<br />
Енергија заблуде: књига о сижеу / Виктор Шкловски; превод Жанета Ђукић. – Београд : Просвета, 367 стр.<br />
I 30089<br />
ШКЛОВСКИ, Виктор Борисович<br />
Грађа и стил у Толстојевом роману ‘’Рат и мир’’ / Виктор Шкловски; превод Бисерка Рајчић. – Београд : Нолит, 1984. – 318 стр.<br />
I 28118<br />
ШКЛОВСКИ, Виктор Борисович<br />
Лав Толстој. Књ. 1 / Виктор Шкловски ; превео с руског Душан Стојиљковић. – Суботица : Минерва, 1977. – 420 стр.<br />
I 20175/1<br />
119
Литература о Л.Н. Толстоју на осталим језицима<br />
ALEXANDROV, Vladimir E.<br />
The meanings of Anna Karenina / Vladimir E. Alexandrov. – Madison : The University of Wisconsin Press, 2004. – 353 str.<br />
II 79222<br />
BERLIN, Isaiah<br />
The hedgehog and the fox : an essay on Tolstoy’s view of history & Isaiah Berlin. – London : Weidenfeld and Nicolson, 1967. – 86 str.<br />
I 17723<br />
BIRUKOFF, Paul<br />
Tolstoi und der Orient / Paul Birukoff. – Zürich : Rotapfel Verlag, 1925. – 265 str.<br />
K4a 387<br />
BOURDEAU, J.<br />
Tolstoï : la religion de la bonté / J. Bourdeau // Les maitres de la pensée contemporaine. – Paris: Félix Alcan, 1907. – 187 str.<br />
C3 580<br />
BOURDEAU, J.<br />
Tolstoï, Lénine et la Révolution russe / Jean Bourdeau. – Paris : Félix Alcan, 1921. – 225 str.<br />
И3 436<br />
BULGAKOV, Valentin<br />
Gedanken Leo Tolstois über Gewalt, Krieg und Revolution : aus seinen Schriften, Tagebüchern und Briefen ausgewählt / Valentin<br />
Bulgakov. – Berlin : Georg Schulze-Moering, 1928. – 24 str.<br />
БК4 83<br />
120
THE CAMBRIDGE companion to Tolstoy / Edited by Donna Tussing Orwin. – Cambridge : Cambridge University Press, 2002. – 271 str.<br />
II 76794<br />
CASSOU, Jean<br />
Grandeur et infamie de Tolstoï / Jean Cassou. – Paris : Bernard Grasset, 1932. – 271 str.<br />
ПБ20 1828<br />
CHIAROMONTE, Nicola<br />
The paradox of history : Stendhal, Tolstoy, Pasternak, and others / Nicola Chiaromonte. – Philadelphia : University of Pennsylvania<br />
Press, 1985. – 156 str.<br />
II 42779<br />
ETTLINGER, A.<br />
Leo Tolstoj / A. Ettlinger. – Berlin : Verlag von Alexander Duncker, 1899. – 87 str.<br />
K4a 241<br />
EUROPÄISCHES Erignis “Kreutzesonate” : Bethoven, Tolstoj, Janáček / Ulrich Steltner...[et al.] . – Jena : CEJ, 2004. – 87 str.<br />
I 49741<br />
FERRIANI, Lino<br />
Leone Tolstoi : educatore / Lino Ferriani. – Milano : Remo Sandron, 1903. – 230 str.<br />
C6 32<br />
FORBES, Nevill<br />
Tolstói : a lecture / Nevill Forbes. – Oxford : Oxford University Press, [s.a.] – 30 str.<br />
ПБ20 1193<br />
121
GALLOWAY, David J.<br />
Victim of circumstance : Rastopchin’s execution of Vereshchagin in Tolstoi’s Voina i mir / David Galloway. – Pittsburgh : University of<br />
Pittsburgh, 2000. – 35 str.<br />
II 66020<br />
GIBIAN, George<br />
Tolstoj and Shakespeare / George Gibian. – Hague: Mouton & Co, 1957. – 47 str.<br />
J 1419<br />
HIMMELSTJERN, Samson<br />
Anti – Tolstoi / H. von Samson Himmelstjern. – Berlin : Hermann Walther Verlagsbuchhandlung, 1902. – 163 str.<br />
K4a 301<br />
LEO N. Tolstois : Biographie und Memoiren. Band 1, Kinderheit und frühes Mannesalter / herausgegeben von Paul Birukof und<br />
durchgesehen von Leo Tolstoi . – Wien : Moritz Perles, 1906. – 493 str.<br />
K4a 478<br />
LEO N. Tolstois : Biographie und Memoiren. Band 2, Reifes Mannesalter / herausgegeben von Paul Birukof und durchgesehen von Leo<br />
Tolstoi . – Wien : Moritz Perles, 1906. – 554 str.<br />
K4a 478<br />
LEONE Tolstoi : sua vita e sue opere. Volume primo : infanzia, giovinezza, virilita. – Milano : Fratelli Treves, 1906. – 554 str.<br />
K6a 72<br />
MACALUSO, Giuseppe<br />
Leone Tolstoi e Giuseppe Mazzini / Giuseppe Macaluso. – Roma : Edizioni –Pensiero e azione, 1971. – 428 str.<br />
I 12456<br />
122
MARKOVITCH, Milan I.<br />
Jean-Jacques Rousseau et Tolstoï / Milan Markovitch. – Paris : Librarie anciene honore champion, 1928. – 419 str.<br />
K3 1592<br />
МЕЖДУНАРОДЕНЪ сборникъ Левъ Н. Толстой : 1828 - 1910 – 1935 / подъ редакцията на Ст. Андрейчинъ и Йорд. Ковачевъ. – София<br />
: Посредникъ, 1935. – 206 стр.<br />
К12 89<br />
MEHRING, Franz<br />
Zur Literaturgeschichte von Hebbel bis Gorki / Franz Mehring ; einleitung von August Thalheimer. – Leipzig : Soziologische<br />
Verlagsanstalt, 1929. – 398 str.<br />
K4a 460<br />
MRÁZ, Andrej<br />
L.N. Tolstoj u slovákov / Andrej Mráz. – Bratislava : Slovenskej akadémie, 1950. – 51 str.<br />
J 1172<br />
NÖTZEL, Karl<br />
Tolstoi und wir / Karl Nötzel. – München : Musarion Verlag, 1919. – 64 str.<br />
K4a 3<br />
NOYES, George Rapall<br />
Tolstoy / George Noyes. – New York: Duffield & Company, 1918. – 395 str.<br />
K5a 83<br />
OSSIPOW, Nikolaj<br />
Tolstois Kinderheitserinnerungen : ein Beitrag zu Freuds Libidotheorie / N[ikolaj]. Ossipow. – Leopizig : Internationaler<br />
Psychoanalytischer Verlag, 1923. – 171 str.<br />
K4a 520<br />
123
PAUL Boyer (1864-1949) Chez Tolstoï. – Paris : Institut d’études Slaves, 1950. – 86 str.<br />
K3a 598<br />
PRIJATELJ, Ivan<br />
Prethodniki in idejni utemeljitelji ruskega realizma / Ivan Prijatelj. – Ljubljana : Tiskovna zadruga, 1921. – 414 str.<br />
J 30<br />
ROLLAND, Romain<br />
Das Leben Tolstois. – Frankfurt am Main : Literarische anAnstalt, 1922. – 219 str.<br />
K4a 435<br />
ROLLAND, Romain<br />
Vie de Tolstoï / Romain Rolland. – Paris : Hachette, 1921. – 215 str.<br />
K3a 15<br />
SIMMONS, Ernest J.<br />
Tolstoy / Ernest Simmons. – London : Routledge, 1973. – 260 str.<br />
II 17783<br />
SIMMONS, Ernest J.<br />
Introduction to Tolstoy’s writings / Ernest Simmons. – Chicago : The University of Chicago Press, 1968. – 219 str<br />
I 8796<br />
SOKOLOW, Jayme A.<br />
Leo Tolstoi’s christian pacifism / Jayme Sokolow. – Pittsburgh : University of Pittsburgh, 1987. – 37 str.<br />
I 34132<br />
124
SUARÈS, André<br />
Trois grands vivants : Cervantès, Tolstoï, Baudelaire / André Suarès. – Paris : Bernard Grasset, 1937. – 304 str.<br />
ПБ20 986<br />
TROYAT, Henry<br />
Tolstoï / Henry Troyat. – Paris : Fayard, 1965. – 889 str.<br />
II 4003<br />
TROYAT, Henry<br />
Tolstoj / Henry Troyat. – Zagreb : Naprijed, 1965. – 697 str.<br />
II 25500<br />
DER UNBEKANNTE Tolstoi : Die offizielle Ausgabe der Familie Tolstoj / herausgegeben von Rene Fülöp-Miller. – Zürich : Amalthea Verlag,<br />
1927. – 413 str.<br />
K4 781<br />
WIE Leo Tolstoi : lebt und arbeitet / Erinnerungen von P. Sergejenko ; Deutch von Heinrich Stümcke. – Leipzig : Verlag von Georg Wigand,<br />
1900. – 81 str.<br />
K4a 296<br />
ZWEIG, Stefan<br />
Drei Dichter Ihres Lebens : Casanova, Stendal, Tolstoi / Stefan Zweig. – Leipzig : Insel Verlag, 1928. – 377 str.<br />
K4a 160<br />
ZWEIG, Stefan<br />
Tolstoi / Stefan Zveig. – Frankfurt am Main, 1951. – Str. 67-155<br />
K4a 548<br />
125
Литература о Ф. М. Достојевском на руском језику<br />
БАХТИН, М. М.<br />
Эстетика словесного творчества / М. М. Бахтин. – Москва : Искусство, 1979. – 421 стр.<br />
I 22732<br />
БЕЛОВ, Сергей В.<br />
Жена писателя : последняя любовь Ф. М. Достоевского / Сергей Белов. – Москва : Советская Россия, 1986. – 206 стр.<br />
I 33864<br />
БЕЛОВ, Сергей В.<br />
Петербург Достоевского : научное издание / Сергей В. Белов. – Санкт-Петербург : Алетейя, 2002. – 355 стр.<br />
I 50154<br />
БЕЛОПОЛЬСКИЙ, Вадим Н.<br />
Достоевский и философская мысль его эпохи : концепция человека / Вадим Н. Белопольский. – Ростов-на-Дону : Издательство<br />
Ростовского университета, 1987. – 206 стр.<br />
I 35184<br />
БЕЛЬЧИКОВ, Н. Ф.<br />
Достоевский в процессе петрашевцев / Н. Ф. Бельчиков. – Москва : Ленинград : Издательство Академии наук СССР, 1936. – 245<br />
стр.<br />
II 20745<br />
БЕМ, А. Л.<br />
Проблема вины в художественном творчествe Достоевскаго / А. Л. Бем. – Прага : [б. и.], 1936. – 24 стр.<br />
ПБ20 1807<br />
126
БЕМ, А. Л.<br />
''Фауст'' в творчествe Достоевскаго / А. Л. Бем. – Praha : Русскій свободный университет в Прагъ, 1937. – 33 стр.<br />
БК9а 37<br />
БЕМЪ, А. Л.<br />
''Шинель'' Гоголя и ''Бедные люди'' Достоевскаго / А. Л. Бемъ. – Прага : [б. и.], 1927. – 14 стр.<br />
БК9а 86<br />
БЕМЪ, А. Л.<br />
Достоевскій : психоаналитическіе этюды / А. Л. Бемъ. – Берлинъ : [б. и.], 1938. – 190 стр.<br />
ПБ20 688<br />
БЕМ, А.<br />
''Горе от ума'' в творчестве Достоевского / А. Бем. – Прага : [б. и.], 1931. – стр. 88-108.<br />
П.о.: Slavia : časopis pro slovanskou filologii ; roč. X, seš. 1. – Са посветом аутора.<br />
БК9а 95<br />
БЕМ, А.<br />
Личные имена у Достоевского / А. Бем. – София : Издание на Македонския наученъ институтъ, 1933. – стр. 409-434.<br />
П.о.: Сборникъ Милетичъ. – Са посветом аутора.<br />
БК9а 87<br />
БЕРДЯЕВЪ, Николай<br />
Міросозерцаніе Достоевскаго / Николай Бердяевъ. – Прага : The YMCA Press Ltd., 1923. – 238 стр.<br />
К9а 431<br />
127
БОГРАД, Г. Л., Рыбалко, Б. Н., Тустановская, Е. М.<br />
Литературно-мемориальный музей Ф. М. Достоевского / Г. Л. Боград, Б. Н. Рыбалко, Е. М. Тустановская. – Ленинград : Лениздат,<br />
1981. – 103 стр.<br />
I 25751<br />
БОРЩЕВСКИЙ, С.<br />
Щедрин и Достоевский : история их идейной борьбы / С. Борщевский. – Москва : Государственное издательство Художественной<br />
литературы, 1956. – 391 стр.<br />
К9а 556<br />
БУДАНОВА, Нина Ф.<br />
Достоевский и Тургенев : творческий диалог / Нина Ф. Буданова. – Ленинград : Наука, 1987. – 196 стр.<br />
II 49234<br />
ВЕТЛОВСКАЯ, Валентина Е.<br />
Роман Ф. М. Достоевского ''Бедные люди'' / Валентина Е. Ветловская. – Ленинград : Художественная литература, 1988. – 205 стр.<br />
I 32806<br />
ГЕССЕНЪ, С. І.<br />
Трагедія добра въ ''Братьях Карамазовыхъ'' Достоевскаго / С. І. Гессенъ. - [Б. м.: б. и., б. г.], стр. 308-338.<br />
П.о. Са посветом аутора.<br />
БК9а 84<br />
ДОСТОЕВСКИЙ и XX век. Том 1 / под ред. Т. А. Касаткиной. – Москва : ИМЛИ РАН, 2007. – 749 стр.<br />
II 87023/1<br />
128
ДОСТОЕВСКИЙ и XX век. Том 2 / под ред. Т. А. Касаткиной. – Москва : ИМЛИ РАН, 2007. – 754 стр.<br />
II 87023/2<br />
ДОСТОЕВСКИЙ в конце ХХ века / составитель и редактор Карен Степанян. – Москва : Классика плюс, 1996. – 621 стр.<br />
II 61472<br />
ЕРМИЛОВ, Владимир В.<br />
Ф. М. Достоевский / Владимир В. Ермилов. – Москва : Государственное издательство Художественной литературы, 1956. – 279<br />
стр.<br />
К9а 504<br />
ЗАСЛАВСКИЙ, Давид И.<br />
Ф. М. Достоевский : критико-биографический очерк / Давид И. Заславский. - Москва : Государственное издательство<br />
Художественной литературы, 1956. – 77 стр.<br />
К9а 521<br />
ИВАНЧИКОВА, Евгения А.<br />
Синтаксис художественной прозы Достоевского / Евгения А. Иванчикова. – Москва : Наука, 1979. – 285 стр.<br />
I 23436<br />
ИЧИН, Корнелия<br />
Игрок Достоевского как роман тайн / Корнелия Ичин // Зборник Матице српске за славистику. – Бр. 52 (1997), стр. 87-104<br />
V 263<br />
КАНТОР, Владимир К.<br />
''Братья Карамазовы'' Ф. Достоевского / Владимир К. Кантор. – Москва : Художественная литература, 1983. – 190 стр.<br />
I 51510<br />
129
КИРПОТИН, В.<br />
Ф. М. Достоевский / В. Кирпотин. - Москва : Советский писатель, 1947. – 78 стр.<br />
БК9а 1<br />
КИРПОТИН, В. Я.<br />
Разочарование и крушение Родиона Раскольникова : книга о романе Ф. М. Достоевского ''Преступление и наказание'' / В. Я.<br />
Кирпотин. – Москва : Советский писатель, 1970. – 445 стр.<br />
I 13295<br />
КУДРЯВЦЕВ, Юрий Г.<br />
Три круга Достоевского : событийное, социальное, философское / Юрий Г. Кудрявцев. – Москва : Издательство Московского<br />
университета, 1979. – 342 стр.<br />
I 23228<br />
КУДРЯВЦЕВ, Юрий Г.<br />
Три круга Достоевского : событийное, временное, вечное / Юрий Г. Кудрявцев. – Москва : Издательство Московского<br />
университета, 1991. – 400 стр.<br />
II 54018<br />
КУРГАНОВ, Ефим<br />
Роман Ф. М. Достоевского ''Идиот'' : опыт прочтения / Ефим Курганов. – Санкт-Петербург : Звезда, 2001. – 204 стр.<br />
I 50155<br />
ЛАПШИН, И. И.<br />
Эстетика Достоевского / И. И. Лапшин. – Берлин : Обелиск, 1923. – 101 стр.<br />
К9а 101<br />
130
ЛОССКИЙ, Николай О.<br />
Бог и мировое зло / Николай О. Лосский. – Москва : Республика, 1994. – 431 стр.<br />
II 59960<br />
ЛЯЦКИЙ, Евгений А.<br />
Gasparini, Evel : Elementi della personalità di Dostojevskij, 1928, Roma, Anonima Romana Editoriale, 78 p. / Евгений А. Ляцкий. – [Б.<br />
м. : б. и., б. г.]. – Стр. 266-269.<br />
П.о.<br />
ПБ20 910<br />
МОЧУЛЬСКИЙ, Константин В.<br />
Гоголь, Соловьев, Достоевский / Константин В. Мочульский. – Москва : Республика, 1995. – 606 стр.<br />
II 59964<br />
НАСЕДКИН, Николай<br />
Достоевский : энциклопедия / Николай Наседкин. – Москва : Алгоритм, 2003. – 798 стр.<br />
II 74423<br />
НЕЧАЕВА, В. С.<br />
В семье и усадьбе Достоевских : письма М. А. и М. Ф. Достоевских / В. С. Нечаева. – Москва : Государственное социальноэкономическое<br />
издательство, 1939. – 155 стр.<br />
К9а 77<br />
НИКИТИН, Михаил<br />
Здесь жил Достоевский : повесть из 33 сцен / Михаил Никитин. – Москва : Советский писатель, 1956. - 195 стр.<br />
К9 1346<br />
131
НИКОЛЬСКІЙ, Юрій<br />
Тургеневъ и Достоевскій : исторія одной вражды / Юрій Никольскій. – Софія : Россійско-болгарское книгоиздательство, 1921. –<br />
108 стр.<br />
К9а 362<br />
ОПИСАНИЕ рукописей Ф. М. Достоевского / под ред. В .С. Нечаевой. – Москва : Академия наук СССР, 1957. – 587 стр.<br />
К9а 814<br />
ПОГОДИНЪ, А.<br />
''Идіотъ'' Достоевскаго и ''Калисте'' Де-Шаррьеръ / А. Погодинъ. – Бeлградъ : Орао, 1930. – 35 стр.<br />
К9а 379<br />
РОДИНА, Татьяна М.<br />
Достоевский : повествование и драма / Татьяна М. Родина. – Москва : Наука, 1984. – 243 стр.<br />
II 39086<br />
САРАСКИНА, Людмила И.<br />
Фёдор Достоевский : одоление демонов / Людмила И. Сараскина. – Москва : Согласие, 1996. – 460 стр.<br />
I 47225<br />
СЕЛЕЗНЕВ, Юрий И.<br />
Достоевский / Юрий И. Селезнев. – Москва : Молодая гвардия, 1981. – 543 стр.<br />
I 51381<br />
СКУРИДИНА, Светлана А.<br />
Поэтика имени Ф. М. Достоевского : на материале романов ''Подросток'' и ''Братья Карамазовы / Светлана А. Скуридина. –<br />
Воронеж : Научная книга, 2007. – 301 стр.<br />
I 57746<br />
132
СПИВАКОВСКИЙ, Е. И.<br />
Достоевский : судьбы России : идеи, загадки, дискуссии / Е. И. Спиваковский. – Москва : ИНИОН РАН, 2003. – 208 стр.<br />
I 49911<br />
ТВОРЧЕСТВО Ф.М. Достоевского . – Москва : Издательство Академии наук СССР, 1959. – 544 стр.<br />
К9а 918<br />
ТОМПСОН, Диана Э.<br />
''Братья Карамазовы'' и поэтика памяти / Диана Э. Томпсон. – С.-Петербург : Академический проект, 2000. – 344 стр.<br />
I 46652<br />
ТРУНИН, Сергей Е.<br />
Рецепция Достоевского в русской прозе конца ХХ – начала ХХI вв : монография / Сергей Е. Трунин. – Минск : Издатель И. П.<br />
Логвинов, 2006. – 154 стр.<br />
I 61289<br />
Ф. М. ДОСТОЕВСКИЙ в русской критике : сборник статей. – Москва : Государственное издательство Художественной литературы,<br />
1956. – 469 стр.<br />
К9а 558<br />
ФУДЕЛЬ, Сергей И.<br />
Наследство Достоевского / Сергей И. Фудель. – Москва : Русский путь, 1998. – 285 стр.<br />
I 45016<br />
ХРАПОВИЦКИЙ, Антоній П.<br />
Словарь къ твореніямъ Достоевскаго : не должно отчаяваться / преосвященный Антоній митрополитъ Кіевскій и Галицкій. –<br />
Софія : Россійско-болгарское книгоиздательство, 1921. – 184 стр.<br />
К9а 464<br />
133
ШЕСТОВЪ, Левъ<br />
Достоевскій и Нитше : философія трагедіи / Левъ Шестовъ. – Фототип. изд. [из 1903. год] - Paris : YMCA Press, 1971. – 252 стр. –<br />
(Собраніе сочиненій, т. 3)<br />
I 15065/3<br />
ШКЛОВСКИЙ, Виктор<br />
За и против : заметки о Достоевском / Виктор Шкловский. – Москва : Советский писатель, 1957. – 257 стр.<br />
К9а 861<br />
ШТЕЙНБЕРГ, А. З.<br />
Система свободы Ф. М. Достоевского / А. З. Штейнберг. – Берлин : Издательство Скифы, 1923. – 144 стр.<br />
К9а 542<br />
Литература о Ф.М. Достојевском на српском језику<br />
АДЛЕР, Алфред<br />
Достојевски / Алфред Адлер // Индивидуална психологија : пракса и теорија. – 2. изд. – Нови Сад : Матица српска, 1989. – Стр<br />
389-400. (Одабрана дела Алфреда Адлера, Књ. 1)<br />
I 35647/1<br />
АНЕНСКИ, Инокентиј<br />
Изабраник међу сањарима / Инокентиј Аненски // Летопис Матице српске. – Год 171, књ. 456, св. 3 (септ. 1995), стр. 287-291.<br />
Ч 945<br />
134
БАБОВИЋ, Милосав<br />
Ф.М. Достојевски / Милосав Бабовић // Руска књижевност. Књ. 2. – Београд : Нолит, 1978. – Стр. 161-196.<br />
II 22401/2<br />
БАБОВИЋ, Милосав<br />
Достојевски код Срба / Милосав Бабовић. – Титоград : Графички завод, 1961. – 523 стр.<br />
Д 175<br />
БАБОВИЋ, Милосав<br />
Филозофија апсурда у Камијевом ''Странцу'' и ''Зли дуси'' Достојевског / Милосав Бабовић // Летопис Матице српске. – Год. 177,<br />
књ. 467, св. 4 (април 2001), стр. 537-549.<br />
Ч 945<br />
БАДАЛИЋ, Јосип<br />
Ф.М. Достојевски у хрватској књижевности : три есеја / Јосип Бадалић. – Загреб : Народне новине, 1932. – 110 стр.<br />
К1а 94<br />
БАХТИН, Михаил<br />
Проблеми поетике Достојевског / Михаил Бахтин. – Београд : Нолит, 1967. – 356 стр.<br />
I 6535a<br />
БЕЉАНСКИ, Слободан<br />
Правна и морална кривица Димитрија Карамазова / Слободан Бељански // Поетика права ; Политика филозофије. – Сремски<br />
Карловци : Издавачка књижарница Зорана Стојановића, 1999. – Стр. 7-23.<br />
I 44984<br />
135
БЕРЂАЈЕВ, Николај<br />
Дух Достојевског / Николај Берђајев. – Београд : Књижевне новине, 1981. – 258 стр.<br />
I 25036<br />
БОЖИЋ, Радослав<br />
Фон Шилера и Гетеа у исповестима Дмитрија и Ивана Карамазова / Радослав Божић // Зборник Матице српске за славистику. –<br />
Књ. 58/59 (2000), стр. 95-115.<br />
V 263<br />
БОЖОВИЋ, Зоран<br />
Злочин и казна Достојевског / Зоран Божовић // Злочин и казна / Фјодор М. Достојевски. – Београд : Завод за уџбенике и<br />
наставна средства, 1998. – Стр. 7-21.<br />
I 44690<br />
БРАУН, Максимилијан<br />
Достојевски: целокупно дело у својој разноврсности и свом јединству / Максимилијан Браун; превео с немачког Томислав Бекић.<br />
– Сремски Карловци : Издавачка књижарница Зорана Стојановића, 2008. – 347 стр.<br />
I 58684<br />
БРОДСКИ, Јосиф<br />
Зашто Милан Кундера греши у случају Достојевског / Јосиф Бродски // Дело. – Год. 31, бр. 10/11 (октобар-новембар 1985), стр.<br />
179-187.<br />
Ч1 523<br />
БУЛГАКОВ, Сергеј<br />
Иван Карамазов као филозофски тип / Сергеј Булгаков // Градац. – Год 16, бр. 82/83/84 (мај-окт. 1988), стр. 210- 226.<br />
Ч 901<br />
136
БУЛГАКОВ, Сергеј<br />
Руска трагедија / Сергеј Булгаков // Источник. – Год 1, бр. 2 (1992), стр. 53-67.<br />
Ч 1007<br />
ВЕЛИМИРОВИЋ, Николај<br />
Ниче и Достојевски / Николај Велимировић // Критичка мисао филозофа и научника / приредио Милан Радуловић. – Нови Сад :<br />
Матица српска, 1995. – Стр. 351-385.<br />
II 59521<br />
ВОЛГИН, Игор Леонидович<br />
Последња година живота Достојевскога / Игор Волгин ; с руског превео Драго Ћупић. – Подгорица : ЦИП, 2003. – 664 стр.<br />
II 70728<br />
ВУЛЕТИЋ, Витомир<br />
Демонски таленат Достојевског / Витомир Вулетић // Летопис Матице српске. – Год. 177, књ. 467, св. 4 (април 2001), стр. 502-<br />
516.<br />
Ч 945<br />
ГАЧЕВА, Анастасија<br />
''Свет ће бити лепота Христова'': Ф.М. Достојевски и Н.Ф. Фјодоров / Анастасија Гачева ; превела са руског Антонина Пантелић. –<br />
Београд : Логос, 2007. – 268 стр.<br />
I 56744<br />
ГЕРМАН, Михаил<br />
Врубељ и Достојевски / Михаил Герман // Књижевност. – Год. 49, св. 6/7 (јун-јул 1995), стр. 772-780.<br />
Ч 595<br />
137
ГОЛДСТЕИН, Давид<br />
Достојевски и Јевреји / Давид И. Голдстеин ; превео са француског Миодраг Радовић. – Нови Сад: Академска књига, 2010. – 265<br />
стр.<br />
II 90847<br />
ГОЛОСОВКЕР, Јаков<br />
Достојевски и Кант / Јаков Голосовкер ; превела Лидија Суботин. – Београд : Графос, 1983. – 117 стр.<br />
I 26941<br />
ГРОСМАН, Леонид<br />
Град рулета : романсирана биографија Ф.М. Достојевског / Леонид Гросман. – Београд : Рад, 1959. – 283 стр.<br />
К1 2231<br />
ГРОСМАН, Леонид<br />
Достојевски / Леонид Гросман ; превела Лидија Суботин. – Београд : Српска књижевна задруга, 1974. – 526 стр.<br />
I 15693<br />
ДЕЛО. Достојевски / одговорни уредник Јовица Аћин. – Год. 27, бр. 11/12 (новембар-децембар 1981). – Београд : Нолит, 1981.<br />
Ч1 523<br />
ДОСТОЈЕВСКИ у светлу руске критике / избор, превод, коментар и поговор Петар Митропан. – Београд: Слово љубве, 1981. – 298<br />
стр.<br />
I 25627<br />
ЖЕРЕПКИНА, Ирина<br />
Страст / Ирина Жерепкина ; превела Данка Савић // Руски алманах. – Год. 15, бр. 11 (2006), стр. 172-177.<br />
Ч1 1009<br />
138
ЖИВКОВИЋ, Слободан<br />
Достојевски и дело Јустина Поповића / Слободан Живковић. – Београд : Задужбина Андрејевић, 2009. – 142 стр.<br />
II 88098<br />
ЖИД, Андре<br />
Предавања о Достојевском / Андре Жид // Достојевски. – Нови Сад : Књижевна заједница Новог Сада, 1994. – Стр. 9-134.<br />
I 40846<br />
ЖИРАР, Рене<br />
Достојевски / Рене Жирар. – Нови Сад : Књижевна заједница Новог Сада, 1994. – Стр.139-214.<br />
I 40846<br />
ИГЊАТОВ, Асен<br />
Ђаво и натчовек: Достојевсково и Ничеово предосећање тоталитаризма / Асен Игњатов // Летопис Матице српске. – Год. 170,<br />
књ. 454, св. 1-2 (јул-авг. 1994), стр. 84-103.<br />
Ч 945<br />
ЈЕВТИЋ, Александар Р.<br />
Достојевски између филозофије наде и филозофије робије / Александар Јевтић // Логос. – Год. 1, бр.1 (2009), стр. 84-89.<br />
Ч 1236<br />
ЈЕЛАЧИЋ, Алексије<br />
Достојевски – пророк / Алексије Јелачић // На прелому : огледи из књижевности и социјалне филозофије. – Београд : Издање<br />
књижаре Геце Кона, 1933. – Стр. 13 -78.<br />
Ка 168<br />
139
ЈЕРОТИЋ, Владета<br />
Достојевски / Владета Јеротић // Путовање у оба смера. – Београд : Плато, 1997. -197 стр.<br />
I 42499<br />
ЈЕРОТИЋ, Владета<br />
Достојевски – ‘’Двојник’’ и тежња ка моћи / Владета Јеротић. – 2. изд. – Београд : Српска књижевна задруга, 2003. – Стр. 168-<br />
182.<br />
I 49356<br />
ЈЕРОТИЋ, Владета<br />
Православље и модерна уметност : на примеру Достојевски – Кафка / Владета Јеротић // Глас. – Књ. 17, бр. 385 (1998), стр. 68-76.<br />
Ч 1053<br />
ЈОВАНОВИЋ, Миливоје<br />
Достојевски и руска књижевност XX века : прилог теорији подтекста / Миливоје Јовановић. – Београд: Српска књижевна<br />
задруга, 1985. – 247 стр.<br />
I 29972<br />
ЈОВАНОВИЋ, Миливоје<br />
Достојевски: од романа тајни ка роману – миту / Миливоје Јовановић. – Београд : Српска књижевна задруга, 1992. – 431 стр.<br />
I 39094<br />
ЈОВАНОВИЋ, Миливоје<br />
Пушкинов код у ‘’Идиоту’’ Достојевског / Миливоје Јовановић // Књижевна реч. – Год. 16, бр. 300, стр. 79.<br />
VII 440<br />
140
КАБИЋ, Данило<br />
Достојевски : лексикон ликова / Данило Кабић. – Нови Сад : Прометеј, 2007. – 719 стр.<br />
II 82772<br />
КАЗИМИРОВИЋ, Радован Н.<br />
Достојевски / Радован Казимировић // Велики руски писци. – Београд : Књижарница Милорада П. Милановића, 1941. – Стр. 13-<br />
34<br />
КАНТОР, Владимир<br />
Достојевски, Ниче и криза хришћанства у Европи крајем XIX и почетком XX века / Владимир Кантор // Летопис Матице српске.<br />
– Год. 181, књ. 475, св. 5 (мај 2005), стр. 721-741.<br />
Ч 495<br />
КОЛЧАК, Константин<br />
Ф.М. Достојевски и Ана Григорјевна / Константин Колчак; с енглеског превела Александра Ковачевић. – Београд : Књигакомерц,<br />
2006. – 190 стр.<br />
I 55201<br />
КОПРИВИЦА, Драган<br />
Чехов и Достојевски / Драган Копривица // Славистика. – Књ. 8 (2004), стр. 216-220.<br />
Ч 1019<br />
КОСАНОВИЋ, Богдан<br />
Достојевски и његов Расколников / Богдан Косановић // Годишњак Филозофског факултета у Новом Саду. – Год. 30 ( 2002), стр.<br />
209- 215.<br />
V 661<br />
141
КОСАНОВИЋ, Богдан<br />
Достојевски на сцени Српског народног позоришта у Новом Саду / Богдан Косановић // Зборник Матице српске за славистику. –<br />
Књ. 52 ( 1997), стр. 105-116.<br />
V 263<br />
ЛАЗАРЕВИЋ, Бранко<br />
Достојевски / Бранко Лазаревић // Импресије из књижевности. Св. 3. – Београд : Издавачко и књижарско предузеће Геца Кон,<br />
1935. – Стр. 104-214.<br />
Ка 49/3<br />
ЛАПШИН, И.И.<br />
Естетика Достојевског / И.И. Лапшин. – Београд : Слово љубве, 1981. - 127 стр.<br />
I 25628<br />
ЛАУТ, Рајнхарт<br />
Питање генезе ‘’Легенде о Великом Инквизитору’’ / Рајнхарт Лаут // Градина. – Год. 33 (јул-авг-септ 1998), стр 190-205.<br />
Ч 947<br />
ЉАЦКИ, Е.А.<br />
Достојевски / Е.А. Љацки // Огледи о руској књижевности XX века ; превео с руског С. Матић. – Београд : Српска књижевна<br />
задруга, 1935. – Стр. 244-271.<br />
Ј 23<br />
МАРТИНОВИЋ, Жарко<br />
Епилепсија и структура романа Фјодора Михајловича Достојевског / Жарко Мартиновић // Психијатрија данас. – Год. 34, бр. ½<br />
(2002), стр. 77-95.<br />
Ч1 836<br />
142
МИЛЕКИЋ, Горан<br />
Астрални утицаји на личност и дело Достојевског / Горан Милекић. – 2. изд. – Земун: Астрологос, 2006. – 127 стр.<br />
I 25969<br />
МИЛЕР-ЛАУТЕР, Волфганг<br />
Дијалектика идеја Достојевског / Волфганг Милер-Лаутер ; превод Драган Стојановић. – Београд : ‘’Вук Караџић’’, 1986. – 102<br />
стр.<br />
I 31773<br />
МИЛОШ, Чеслав<br />
Достојевски сада / Чеслав Милош // Источник. – Год I, бр. 2 (1992), стр. 68-73.<br />
Ч 1007<br />
МИЛОШ, Чеслав<br />
Сведенборг и Достојевски / Чеслав Милош // Стварање. – Год. 47, бр 9/10 (1992), стр. 867-877.<br />
Ч 674<br />
МИЛОСАВЉЕВИЋ, Љубинко<br />
Достојевски о вери и безверју у роману ''Зли дуси''/ Љубинко Милосављевић // Станишта идеја. – Ниш: Зограф, 2002. – Стр.<br />
93-120<br />
I 48027<br />
МИЛОШЕВИЋ, Никола<br />
Буктиње: есеји о античким и руским темама и о Ничеу / Никола Милошевић ; приредио Мило Ломпар. – Београд: Задужбина<br />
Милош Црњански, 2009. – 580 стр.<br />
I 61816<br />
143
МИЛОШЕВИЋ, Никола<br />
Достојевски као мислилац / Никола Милошевић. – Београд: Белетра, 1990. – 383 стр.<br />
I 37540<br />
МИЛОШЕВИЋ, Никола<br />
Сукоб мотивацијских начела у ‘’Браћи Карамазовима’’ / Никола Милошевић // Летопис Матице српске . – Год. 144, књ. 402, св.5<br />
(нов. 1968), стр. 447-467.<br />
Ч 945<br />
МИЛОШЕВИЋ, Никола<br />
Филозофија и неуроза у ‘’Забелешкама из подземља’’ / Никола Милошевић // Антрополошки есеји. – Београд : Нолит, 2007. –<br />
311 стр.<br />
I 57219<br />
МУЉАЧИЋ, Анте<br />
Ф. М. Достојевски код Хрвата између два рата : (1918-1941) / Анте Муљачић. – Задар : [б.и.], 1965. – XXI стр.<br />
РД 3079<br />
НАБОКОВ, Владимир Владимирович<br />
Фјодор Достојевски (1821-1881) / Владимир Набоков // Књижевност. – Год. 38, књ. 75, св. 8/9 (1983), стр. 1302-1330.<br />
Ч 595<br />
НАБОКОВ, Владимир Владимирович<br />
Есеји / Владимир Набоков ; превела с енглеског Маја Врачаревић. – Београд : ННК Интернационал, 2006. – 138 стр.<br />
I 54669<br />
НЕДЕЉКОВИЋ, Зоран<br />
Између натчовека и свечовека : Ниче и Достојевски / Зоран Недељковић. – Стремљења. – Год. 39, бр. 2 (2005), стр. 103-115.<br />
Ч 895<br />
144
ПАВЛОВИЋ, Миодраг<br />
Достојевски – расап обредности / Миодраг Павловић // Књижевна реч. – Год. 16, бр. 298, стр. 1.<br />
VII 440<br />
ПЕТРОВ, Григорије<br />
Достојевски и достојевштина / Григорије Петров. – Београд : И.Ђ. Ђурђевић, 1923. – 177 стр.<br />
Ка 173<br />
ПОПОВИЋ, Јустин<br />
Достојевски о Европи и словенству / Ј. Сп. Поповић. – Београд : Издавачко-просветна задруга, 1940. – 368 стр.<br />
Ka 212<br />
ПОПОВИЋ, Јустин<br />
Философија и религија Ф.М. Достојевскога / Ј. Сп. Поповић. – Сремски Карловци : Српска манастирска штампарија, 1923. – 195<br />
стр.<br />
С 66<br />
ПРОХАСКА, Драгутин<br />
Фјодор Михајловић Достојевски : Студија о свеславенском човјеку / Драгутин Прохаска. – Загреб : Хрватски штампарски завод,<br />
1921. – 380 стр.<br />
K1a 69<br />
РАДУЛОВИЋ, Љубомир Б.<br />
Љубав већа од злочина / Љубомир Радуловић // Стварање. – Год. 55, бр. 1/5 (јан-мај 2000), стр. 211-219.<br />
Ч 674<br />
РАДУЛОВИЋ, Љубомир Б.<br />
Мрежа златарске вјештине / Љубомир Радуловић // Стварање. – Год. 56, бр. 4/6 (април-јун 2001), стр. 196-212.<br />
Ч 674<br />
145
РАНКОВИЋ, Милан<br />
Достојевски : писац за сва времена / Милан Ранковић // Славни руски писци. – Београд : М.Ранковић, 2009. – Стр. 51-62.<br />
I 59834<br />
РАНКОВИЋ, Милан<br />
Књижевно стваралаштво Достојевског / Милан Ранковић. – Београд : Ведес, 2001. – 313 стр.<br />
II 67095<br />
РАНКОВИЋ, Милан<br />
Проблем добра у књижевном делу Достојевског / Милан Ранковић // Летопис Матице српске. – Год. 177, књ. 467, св. 4 (април<br />
2001), стр. 517-536.<br />
Ч 945<br />
РОЗАНОВ, Василиј Васиљевич<br />
Легенда о великом инквизитору Ф.М. Достојевског : покушај критичког коментара / Василиј Розанов ; превео Петар Вујичић. –<br />
Београд : Графос, 1982. – 223 стр.<br />
I 25815<br />
РУСКА религијска филозофија и Ф.М. Достојевски / уредник Александар Постоловић. – Београд : Партизанска књига, 1982. – 377 стр.<br />
I 25127/8<br />
СЕКУЛИЋ, Исидора<br />
Достојевски – уз лектиру његових списа / Исидора Секулић // Из страних књижевности. Књ. 1. – Нови Сад : Матица српска, 1962.<br />
– Стр. 357-362.<br />
К 3848-7<br />
146
СЕКУЛИЋ, Исидора<br />
О Достојевском / Исидора Секулић // Из страних књижевности. Књ. 1. – Нови Сад : Матица српска, 1962. – Стр. 363-367.<br />
К 3848-7<br />
СКАЗА, Александер<br />
‘’Поема’’ Москва- Петушки Венедикта Јерофејева и традиција Гогоља и Достојевског / Александер Сказа // Летопис Матице<br />
српске. – Год 162, књ. 437, св. 4 (април 1986), стр. 541-550.<br />
Ч 954<br />
СОЛЕРС, Филип<br />
Достојевски, Фројд, рулет / Филип Солерс // Књижевна реч. – Год. 16, бр. 303-304, стр. 22-23.<br />
VII 440<br />
СОЛОВЈОВ, Владимир Сергејевич<br />
Белешка у одбрану Достојевског од оптужби за ‘’ново’’ хришћанство / Владимир Соловјов // Достојевски. – Београд :<br />
Службени гласник, 2009. – Стр. 63-70.<br />
I 60302<br />
СОЛОВЈОВ, Владимир Сергејевич<br />
Три говора посвећена Достојевском / Владимир Соловјов // Светлост са Истока ; превели Марија и Бранислав Марковић. –<br />
Београд : Логос, 2006. – Стр. 63-98.<br />
I 55038<br />
СТАРОБИНСКИ, Жан<br />
Кафка и Достојевски / Жан Старобински // Дело. – Год. 39, бр. 11/12 (новембар-децембар1983), стр. 213-223.<br />
Ч1 523<br />
147
СТЕПУН, Фјодор<br />
''Нечисте силе'' и бољшевичка револуција / Фјодор Степун // Летопис Матице српске. – Год. 168, књ. 450, св. 5 (нов. 1992), стр.<br />
626-629.<br />
Ч 945<br />
СТОЈАНОВИЋ, Драган<br />
Метафизика и браћа Карамазови / Драган Стојановић // Летопис Матице српске. – Год. 165, књ. 444, св. 4 (окт. 1989), стр. 358-<br />
384.<br />
Ч 945<br />
СТОЈАНОВИЋ, Драган<br />
Рај Достојевског / Драган Стојановић // Источник. – Год. 2, бр. 7/8 (1993), стр. 5- 35.<br />
Ч 1007<br />
СТОЈАНОВИЋ, Драган<br />
Рајски ум Достојевског / Драган Стојановић. – 2. допуњено изд. – Београд : Филолошки факултет, 2003. – 270 стр.<br />
I 48148<br />
СТОЈАНОВИЋ, Драган<br />
Читање Достојевског и Томаса Мана / Драган Стојановић. – Београд : Нолит, 1983. –199 стр.<br />
I 27067<br />
СТОЈНИЋ, Мила<br />
Фјодор Михаилович Достојевски / Мила Стојнић // Руски писци XIX и XX вијека. Књ. 1. – Сарајево : Завод за издавање уџбеника,<br />
1972. – Стр. 135-212.<br />
I 12406/1<br />
148
ТОДИЋ, Марина<br />
Безимени јунаци Достојевског / Марина Тодић // Зборник Матице српске за славистику. – Књ. 58/59 (2000), стр. 117-138.<br />
V 263<br />
ТОРГОВНИК, Мариана<br />
Романескни завршеци и епилози / Мариана Торговник // Градина. – Год. 23, бр. 2 (1988), стр 5-22.<br />
Ч 947<br />
УДЕЛОВ, Ф. И.<br />
Достојевски и Оптина пустиња / Ф. И. Уделов // Православно дело. – Год. 3, бр. 9 (2006), стр. 107-119.<br />
Ч 1029<br />
УЛИЋ, Лауренцију<br />
Homo Fictus : есеји / Лауренцију Улић; превео Борисав Крстић Велимиров. – Нови Сад : Прометеј, 1998. – 182 стр.<br />
I 45651<br />
ФЕХЕР, Ференц<br />
Песник антиномија : Достојевски и криза индивидуума / Ференц Фехер ; превео Лазар Мерковић. – Београд : Нолит, 1981. – 344<br />
стр.<br />
I 25189<br />
ФРОЈД, Сигмунд<br />
Из културе и уметности / Сигмунд Фројд ; превели с немачког Војин Матић, Владета Јеротић, Ђорђе Богићевић. – Нови Сад :<br />
Матица српска, 1981. – 357 стр. (Одабрана дела Сигмунда Фројда, Књ.5)<br />
I 34241/5<br />
149
ЦВАЈГ, Стефан<br />
Градитељи свијета : Балзак, Дикенс, Достојевски / Стефан Цвајг. – Сарајево : Веселин Маслеша, 1955. – 156 стр.<br />
К1 1688<br />
ЦВАЈГ, Стефан<br />
Достојевски / Стефан Цвајг ; превео с немачког Миодраг Петровић. – Београд : Књижарница ‘’Светлост’’, 1931. – 136 стр.<br />
Ка 171<br />
ЧИТАЊЕ Достојевског : самоубиство / приредио Данило Кабић. – Нови Сад : Академска књига, 2009. – 160 стр.<br />
I 60904<br />
ШЕСТОВ, Лав<br />
Достојевски и Ниче / Лав Шестов; превео Мирко Ђорђевић. – Београд : Бримо, 2002. – Стр. 5-159<br />
I 48262<br />
ШКЛОВСКИ, Виктор<br />
За и против : белешке о Достојевском / Виктор Шкловски; превео Петар Вујичић. – Београд : Графос, 1987. – 261 стр.<br />
I 31742<br />
ШТЕЈНБЕРГ, Арон<br />
Систем слободе Ф.М. Достојевског / Арон Штајнберг ; превела с руског Радмила Мечанин. – Београд : Логос, 1996. – 136 стр.<br />
I 42859<br />
Литература о Ф. М. Достојевском на осталим језицима<br />
BELKNAP, Robert L.<br />
The genesis of the Brothers Karamazov : the aesthetics, ideology, and psychology of text making / Robert L. Belknap. – Evanston,<br />
150
Illinois : Northwestern University Press, 1990. – 199 str.<br />
II 60408<br />
BÉM, A.<br />
En face de la mort : ‘’Le dernier jour d’un condamné’’ de Victor Hugo et ‘’L’Idiot’’ de Dostoïevsky / A. Bém. - [S. l. : s. n., s. a.], str. 45-<br />
64<br />
P.o. Sa posvetom autora.<br />
ПБ20 1582<br />
BÉM, A. L.<br />
Tajemství osobnosti Dostojevského : nĕkolik kritických kapitol / A. L. Bém. - Praha : Nakladatelství J. Otto, [s. a.]. – 140 str.<br />
ПБ20 996<br />
BERDIAEFF, Nicolas<br />
L’Esprit de Dostoievski / Nicolas Berdiaeff. – Paris : Éditions Stock Delamain et Boutelleau, 1946. – 250 str.<br />
K3a 809<br />
THE CAMBRIDGE companion to Dostoevskii / Edited by W. J. Leatherbarrow. – Cambridge : Cambrigde University Press, 2002. – 244 str.<br />
II 75326<br />
CHESTOV, Léon<br />
La Philosophie de la Tragédie : Dostoïewsky et Nietysche / Léon Chestov. – Paris : J. Schiffrin, 1926. – 250 str.<br />
ПБ12 701<br />
DOSTOEVSKY and the twentieth centrury : the Ljubljana papers / edited by Malcolm V. Jones. – Nottingham : Astra Press, 1993. – VIII, 301<br />
str.<br />
I 41075<br />
151
DOSTOEVSKY’S polyphonic talent / edited by Joe E. Barnhart. – Lanham [etc.] : University Press of America, Inc., 2005. – XX, 249 str.<br />
II 78845<br />
DOSTOIEWSKY, Aimée<br />
Vie de Dostoïevsky : par sa fille / Aimée Dostoiewsky. – Paris : Éditions Émile-Paul Frères, 1926. – 375 str.<br />
ПБ12 675<br />
DOSTOJEVSKIJ Studien / Gesammelt und herausgegeben von D. Čyževśkyj. – Reihenberg : Verlag Gebrüder Stiepel Ges. M. B. H., 1931. –<br />
116 str.<br />
K4в 214<br />
Lе DOUBLE : Chamisso, Dostoïevsky, Maupassant, Nabokov / etudes recueillies par Jean Bessière avec la collaboration de Antonia Fonyi,<br />
Vladimir Troubetzkoy. – Paris : Honoré Champion, 1995. – 202 str.<br />
I 42854<br />
EXISTENTIALISM : from Dostoevsky to Sartre / edited by Walter Kaufmann. – New York : Meridian Books, 1957. – 319 str.<br />
J 1405<br />
FANGER, Donald<br />
Dostoevsky and romantic realism : a study of Dostoevsky in relation to Balzac, Dickens, and Gogol / Donald Fanger. – Cambridge,<br />
Mass. : Harvard University Press, 1965. – X, 307 str.<br />
II 3811<br />
FORBES, Nevill<br />
Dostoyevsky : a lecture / Nevill Forbes. – London [etc.] : Thomas Nelson & Sons, [s.a.]. – 24 str.<br />
ПБ20 1194<br />
152
GIDE, André<br />
Dostoïevsky : articles et causeries / André Gide. – Paris : Librairie Plon, [1929]. – 309 str.<br />
K3 783<br />
GOLDSTEIN, David I.<br />
Dostoïevsky et les Juifs / David I. Goldstein. – Paris : Gallimard, 1976. – 340 str.<br />
I 33845<br />
ЃУРЧИНОВ, Милан<br />
Достоевски : три огледи / Милан Ѓурчинов. – Скопје : Култура, 1981. – 194 стр.<br />
I 26606<br />
HOFFMANN, N.<br />
Th. M. Dostojewsky : Eine biographische Studie / N. Hoffmann. – Berlin : Ernst Hofmann & Co., 1899. – 451 str.<br />
K4a 95<br />
HUMANITAS VII : Anthropologie philosophique de Fedor Dostoievski. – Wrocław : Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1981. – 102 str.<br />
II 48768<br />
JACKSON, Robert Louis<br />
Dostoevsky’s underground man in Russian literature / Robert Louis Jackson. – Hague : Mouton & Co. Publishers, 1958. – 223 str.<br />
J 1404<br />
KAUS, Otto<br />
Die Träume in Dostojewskys ‘’Raskolnikoff’’ / Otto Kaus. – München : Verlag J. F. Bergmann, 1926. – 77 str.<br />
C4в 14<br />
153
KAYE, Peter<br />
Dostoevsky and English modernism / Peter Kaye. – Cambridge : Cambridge University Press, 2006. – VIII, 248 str.<br />
II 89280<br />
LAPSCHIN, Iwan<br />
Die Metaphysik Dostojewskijs / Iwan Lapschin. - [S. l. : s. n., s. a.], str. [91] – 124<br />
P.o.: “Festschift N. O. Losskij zum 60. Geburtstage”<br />
C4 634<br />
LEVINSON, André<br />
La vie pathétique de Dostoïevsky / André Levinson. – Paris : Librairie Plon, [1931]. – 272 str.<br />
K3a 118<br />
MANNING, Clarence A.<br />
Dostoyevsky and Modern Russian Literature / Clarence A. Manning. - [S. l. : s.n.], 1922. – 14 str.<br />
P.o.: The Sewanee Review (July 1922)<br />
БК5а 101<br />
MANNING, Clarence A.<br />
The Problem of Unreality in Russian Literature / Clarence A. Manning. - [S. l. : s.n.], 1921. – 11 str.<br />
P.o.: The Sewanee Review (July 1921)<br />
БК5а 100<br />
MOCHULSKY, Konstantin<br />
Dostoevsky : his life and work / Konstantin Mochulsky. – Princeton : Princeton University Press, 1973. – XXII, 687 str.<br />
II 23506<br />
154
NÖTZEL, Karl<br />
Dostojewsky und Wir : ein Deutungsversuch des Voraussetzungslosen Menschen / Karl Nötzel. – München : Musarion Verlag, 1920. –<br />
88 str.<br />
K4a 4<br />
PEJOVIC, Milivoje<br />
Proust et Dostoïevski : étude d’une thématique commune / Milivoje Pejovic. – Paris : Librairie Nizet, 1987. – 416 str.<br />
II 48736<br />
PERSKY, Serge<br />
La vie et l’Œuvre de Dostoïevsky / Serge Persky. – Paris : Payot, 1924. – 351 str.<br />
K3a 364<br />
PIRJEVEC, Dušan<br />
Evropski roman / Dušan Pirjevec. – Ljubljana : Cankarjeva založba, 1979. – 701 str.<br />
II 34442<br />
PORITZKY, J. E.<br />
Heine, Dostojewski, Gor’kij / J. E. Poritzky. – Leipzig : Verlegt bei Richard Wöpke, 1902. – 130 str.<br />
K4a 22<br />
PRAGER, Hans<br />
Die Weltanschauung Dostojewskis / Hans Prager. – Hildesheim : Franz Borgmeyer, [s. a.]. – 215 str.<br />
ПБ19 1671<br />
155
PRIBIĆ, Rado<br />
Bonaventura’s ‘’Nachtwachen’’ and Dostoevsky’s ‘’Notes from the underground’’ : a comparison in nihilism / Rado Pribić. – München :<br />
Verlag Otto Sagner, 1974. – 155 str.<br />
I 45164<br />
SCHESTOW, Leo<br />
Dostojewski und Nietzsche : Philosophie der Tragödie / Leo Schestow. – Köln : F. J. Marcan – Verlag, 1924. – 388 str.<br />
C4a 79<br />
SEGALOFF, Tim<br />
Die Krankheit Dostojewskys : eine ärztlich-psychologische Studie mit einem Bildnis Dostojewskys / Tim Segaloff. – München : Ernst<br />
Reinhardt, 1907. – 54 str.<br />
E4 1073<br />
SOLOVJEFF, Wladimir<br />
Drei Reden zum Andenken Dostojewsky’s : 1881 – 1883 / Wladimir Solovjeff. – Stuttgart : Der Kommende Tag A.-G. Verlag, 1922. – 56<br />
str.<br />
K4a 271<br />
SUARÈS, André<br />
Trois Hommes : Pascal , Ibsen, Dostoievski / André Suarès. – Paris : Gallimard, 1935. – 272 str.<br />
K3a 797<br />
TROYAT, Henri<br />
Dostoïevski / Henri Troyat. – Paris : Librairie Arthème Fayard, [1948]. – 629 str.<br />
K3a 666<br />
156
ZWEIG, Stefan<br />
Drei Meister : Balzac, Dickens, Dostojewski / Stefan Zweig. – Leipzig : Im Insel – Verlag, 1927. – 219 str.<br />
K4a 160<br />
ZWEIG, Stefan<br />
Baumeister der Welt : Balzac, Dickens, Dostojewski, Hölderlin, Kleist, Nietzsche, Casanova, Stendhal, Tolstoi / Stefan Zweig.-<br />
Frankfurt am Main : S. Fischer Verlag, 1951. – 593 str.<br />
K4a 548<br />
ZWEIG, Stefan<br />
Dostoïevski / Stefan Zweig. – Paris : Les Éditions Rieder, 1928. – 219 str.<br />
ПБ12 674<br />
157
158
Садржај:<br />
Оквирне напомене 3<br />
Уводна реч 5<br />
Толстој о Достојевском 9<br />
Достојевски о Толстоју 11<br />
Упоредне хронологије живота и стваралаштва<br />
Ф.М. Достојевског и Л.Н. Толстоја у руском и<br />
европском културно-историјском контексту 13<br />
Толстој и(ли) Достојевски 88<br />
Литература о Л.Н. Толстоју и Ф.М. Достојевском 98<br />
159
Издавачи<br />
Филолошки факултет у Београду<br />
Универзитетска библиотека “Светозар Марковић” у Београду<br />
За издавача<br />
Проф. др Александра Вранеш<br />
Уредник колекције<br />
Вука Јеремић<br />
Аутори изложбе и каталога<br />
Вука Јеремић<br />
Цвета Костов<br />
Рецензент<br />
Проф. др Ирина Антанасијевић<br />
Ликовни уредник<br />
мр Селман Тртовац<br />
Штампа<br />
Белпак<br />
Тираж<br />
300 примерака<br />
2010.<br />
CIP - Каталогизација у публикацији<br />
Народна библиотека Србије, Београд<br />
027.7(497.11):025.2(082.824)<br />
821.161.1:929 Толстој Л. Н.(083.824)<br />
821.161.1:929 Достојевски Ф. М.(083.824)<br />
ЈЕРЕМИЋ, Вука, 1959-<br />
Литература о Толстоју и Достојевском у<br />
фонду Универзитетске библиотеке : каталог<br />
изложбе поводом 100 година од смрти Л. Н.<br />
Толстоја и 130 година од смрти Ф. М.<br />
Достојевског : децембар 2010-јануар 2011 /<br />
[аутори изложбе и каталога Вука Јеремић,<br />
Цвета Костов]. - Београд : Филолошки факултет<br />
: Универзитетска библиотека “Светозар<br />
Марковић”, 2010 (Београд : Белпак). - 160<br />
стр. : илустр. ; 17 x 24 cm. - (Класици<br />
светске књижевности : јубилеји)<br />
Тираж 300.<br />
ISBN 978-86-6153-000-5<br />
1. Костов, Цвета, 1963- [аутор]<br />
a) Универзитетска библиотека “Светозар<br />
Марковић” (Београд) - Фондови - Изложбени<br />
каталози b) Толстој, Лав Николајевич<br />
(1828-1910) - Изложбени каталози c)<br />
Достојевски, Фјодор Михајлович (1821-1881) -<br />
Изложбени каталози<br />
COBISS.SR-ID 180594956<br />
160