Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
šaro, ki mi polni izbo'' (Tagore, 2008, str. 38). Pesnik prikaţe problematiko strahu, ki se<br />
pojavi ob soočenju z odpovedovanjem stvarem ali t.i. maskam, ki zakrivajo človeku resnično<br />
podobo svoje notranjosti. To je v pesmi simbolično nakazano kot ''bleščeča šara, ki mi polni<br />
izbo''. Človek nosi veliko t.i. 'krivd' in ima veliko hib, napak, sramote, vendar ima vero in<br />
hrepenenje in prošnjo k bogu. Ob strahu pa se pojavlja tudi glas, ki pravi, da je ''svoboda vse,<br />
kar ţelim, ali upati v njo me je sram''. Podoba trepetajočega subjekta od strahu, ''(…) da bi<br />
molitev moja bila uslišana'', kaţe na ţe zgoraj omenjeni strah oziroma strah spremembe,<br />
odpovedovanja iluzijam in soočanju prave podobe človeka. Nakazano je, da se človek<br />
svobode do neke mere boji, kar nakazuje Kosovelova pesem Nad norišnico: ''To je svoboda,<br />
tista strašna svoboda, ko stopiš za nevidne zidove povečane človeške zavesti, ki se razmika v<br />
grozno ogromnost'' (Kosovel, 1967, str. 135). Izpostavljena 'povečana človeška zavest' je<br />
simbolika samospoznanja. Ta (prebujena) povečana zavest presega 'nevidne zidove', ki so<br />
nevidni, dokler je človek 'slep', a ko 'maske padejo', se tudi ti zidovi porušijo in pride do<br />
spoznanj, ki ga 'strašijo'. Ta stigmatizacija strašenja je le oksimoron za padec iluzij. Motiviko<br />
hrepenenja, bojazni izgube, slovesa zasledimo tudi v mnogih Tagorejevi pesmih (npr. Ne<br />
hodi) iz zbirke Vrtnar. Kosovel preko pesmi Klic po samoti nakaţe pot, po kateri hodi duša,<br />
da bi spoznala boga:<br />
''Da mi je priti v krajino polnoči, kadar se v polja razlije sinja tema, da mi je priti z ulic, kjer vse kriči,<br />
kjer vse tre, ubija, trudi, peha! Da mi je priti v krajino polnoči, da v sveti samoti duša Boga spozna!<br />
Glej, jaz sem ranjen od vseh poti, ranjen sem od ljudi v globini srca (…)'' (Ibid, str. 207).<br />
V hinduizmu je bistvo spoznanja prav spoznanje lastne duše (Atman 83 ), ki je del 'velike'<br />
duše 84 (Paramatme 85 ). Paramatma je ena, a je prisotna povsod in v vsakomur. Menim, da je<br />
človek v notranjem nemiru, nesoţitju, nerazumevanju in pride do točke, ko spozna v sebi, da<br />
je potrebna destrukcija. Destrukcija se zgodi zgolj zato, da pride do t.i. 'praznega prostora' in<br />
ponovne konstrukcije. Smisel bivanja ni v zgolj prebivanju, temveč spoznanju bivanja.<br />
Podobno tematiko prikaţe tudi Kosovel v pesmi Sad spoznanja, v kateri je razvidna tudi<br />
tematika reinkarnacije:<br />
''Dokler ga ni bilo, sem se ga bal, in ko je prišlo tiho, podzavestno, srce mi zaihtelo polnolestno in sonca<br />
svit je ţalostno sijal. A trenutek in potem sem vstal in stopil nad pokrajino prelestno vseh mladih sanj in<br />
83 Atma je Bit (Mahamandaleshvar, 2006, str. 260).<br />
84 V kakšnem pomenu govorimo o 'biti' in kako je to lahko 'bog' v človeku, zakaj slišimo toliko o bogu v sebi, bogu v tebi, biti v človeku ipd,<br />
je Aubreht poskušal razloţiti preko Kanta, Nietzscheja in Hegla, ko s slednjim stavkom pojasni človekovo pojmovanje o grehu, kesu in<br />
grizenju vesti, preko krščanske ideologije, saj gre za vse naštete elemente v odnosu do 'dejanskosti' in šele s samo prakso obrekovanja 'tostranskosti'<br />
je lahko prešlo k fiktivnemu svetu 'onostranstva', ko 'neskončni pol' v Bogu prevzame podobo (Aubreht, 2010). Hkrati pa je bog<br />
samo prazno in brezvsebinsko mišljenje: ''Bog, ta zase je brezsmiselni zvok, golo ime', ki jo prinaša 'dejanskost' ali rečeno nekoliko bolj<br />
heglovsko, bog je odpravljena negativnost in zato pri Nietzscheju zgolj prazna fikcija. Kant pravi, da je krščanski pojem boga vselej ţe bog<br />
metafiziko, ki je postal 'ideal', 'čisti duh', 'absolutum', postal je 'stvar na sebi' (…)'' (Aubreht, 2010, str, 54). 'Stvar na sebi' je tako za<br />
Nietzscheja natanko 'bit', ki je nič. Prava krščanska bit je nič, je enotnost biti in niča brez vsakršne razlike, tako da je bit povsem izničena v<br />
niču, po drugi strani pa je nič artikuliran kot bit.<br />
85 Paramatma je univerzalna Bit, absolut (Mahamandaleshvar, 2006, str. 262).<br />
58