Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
naravo, je imel z razvojem kulture primarno nalogo odpravljanje 'nagonskih' dejanj, saj je bila<br />
poglavitna osnova za delovanje in kulturni napredek na zahodu primarno uporaba razuma,<br />
manj pa instinkta in nagona.<br />
''Ko se je prvi arijski osvajalec pojavil v Indiji, je bila to širna deţela gozdov; in prišleci so kmalu<br />
spoznali njihovo vrednost (…) Indijska civilizacija se je rodila v gozdovih in to ji daje svojevrsten<br />
značaj in duha pokrajine'' (Ibid).<br />
To prvinsko vez indijskega človeka z naravo, zlitje njegovega duha s pokrajino, t.i. zahodni<br />
človek ni uvidel, ni spoznal, saj je svoje ţivljenje dojemal predvsem na racionalen način.<br />
Kosovel pa je opeval pokrajino in njenega duha ter teţnjo človekovega zlitja z njo, vendar<br />
tega ni mogel najti v literaturi ali pa religioznih naukih zahoda, temveč se je obračal na vzhod,<br />
k naukom Tagoreja, ki svoje tematike v delih ni ločeval od tematike, ki jih je opevala indijska<br />
(hinduistična) religija. V Tagorejevi Sadhani zasledimo povezavo z indijsko filozofijo<br />
Upanišad, t.i. svetih spisov. Tagore je svoje nauke prilagodil zahodnjaškemu načinu<br />
razmišljanja, ki ga je dodobra spoznal na svojih popotovanjih po Evropi in študiju v Angliji.<br />
6.1.4. LASTNINJENJE, ILUZIJA IMETJA, ''GUNE'' (IZVOR<br />
NACIONALIZMA)<br />
TEMATIKA 'LASTNINJENJA'<br />
V t.i. lastninjenju oziroma polaščanju je temeljna razlika, ki jo Tagore prikaţe med zahodnim<br />
in vzhodnim svetom:<br />
''(…) v stari Indiji vidimo, da razmere gozdnega ţivljenja niso premagale človeškega duha in niso<br />
slabile toka njegovih moči, ampak so mu dajale neko posebno smer; ţiveč v stalnem stiku z naravo, je<br />
bil njegov um prost ţelja, da bi raztegoval svoje gospostvo z zidanjem obzidij okoli svojih pridobitev.<br />
Njegovo nagnjenje ni šlo v pridobitev, ampak v uresničevanje, v širjenje svoje zavesti ob rasti z<br />
okoljem in rasti v okolje'' (…) Resnica [je], da ne obstaja nič, kar bi bilo ločeno od bivanja – in da je<br />
resnico mogoče doseči samo, če s svojim bitjem prodremo v vse reči'' (Tagore, 1984, str. 84)<br />
''Zahod se napihuje ob misli, da si je podredil naravo; kot da bi ţiveli v sovraţni deţeli, kjer je treba<br />
zapreti vse, kar se nam dozdeva nezaţeleno (…) Človek, ki ţivi v mestu, seveda usmerja zbrano<br />
svetlobo svoje vizije čez lastno ţivljenje in delo; in to nareja umeten razdor med njim in med<br />
vseobsegajočo naravo, na katere prsih leţi'' (Ibid).<br />
Kosovel je zaznal duha, ki ga Tagore opisuje, kar je razvidno tudi iz njegove pesmi KONS, saj<br />
je prikazan rezultat odtujenosti človeka od narave, 'zročega v mašinerijo', ob katerem mu<br />
impresija ''zlatega večera'' pokaţe ko ţalosten odsev subjektove duše:<br />
''Truden evropski človek strmi ţalostno v zlati večer, ki je še ţalostnejši od duše njegove. Kras.<br />
Civilizacija je brez srca, srce je brez civilizacije. Izmučena borba. Evakuacija duš. Večer peče kot ogenj.<br />
Smrt Evrope! Usmiljenje! Usmiljenje! Gospod profesor, razumete ţivljenje?'' (Kosovel, 1967, str. 186).<br />
53