Rhizostoma pulmo - Univerza v Novi Gorici
Rhizostoma pulmo - Univerza v Novi Gorici
Rhizostoma pulmo - Univerza v Novi Gorici
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
sod., 2005). Na osnovi primerjalne analize nukleotidnih zaporedij v genu za COI so<br />
lahko ugotovili geografski izvor populacije uhatega klobučnjaka v Kaliforniji. Že prej<br />
so z analizo zapisa v genu za COI na mtDNA uhatega klobučnjaka ugotovili, da je<br />
vrsta uhati klobučnjak sestavljena iz več kriptičnih vrst (Dawson in Jacobs, 2001). Z<br />
najdenimi razlikami na nivoju mitohondrijske DNA sovpadajo tudi makro-morfološke<br />
razlike, ki so jih našli med analiziranimi populacijami kriptičnih vrst (Dawson, 2003)<br />
Primer tujerodne vrste vnesene v nov ekosistem je tudi vrsta Rhopilema nomadica v<br />
Sredozemskem morju. R. nomadica (premer klobuka do 80 cm) je klobučnjaška<br />
meduza, ki je v zadnjih dveh desetletjih vse bolj številčna v vzhodnem<br />
Sredozemskem morju. Njena prisotnost povzroča tveganje tako za ribiče, kot za<br />
kopalce, saj ima neprijeten ožig in je lahko prisotna v velikem številu. Prvič je bila<br />
zabeležena leta 1976 v Sredozemskem morju ter je od leta 1986 vsako poletje<br />
množično prisotna ob obali Izraela (Lotan in sod., 1993). R. nomadica naj bi prišla<br />
skozi Sueški kanal in je zelo redka v Rdečem morju. Še dve drugi klobučnjaški<br />
meduzi Phyllorhiza punctata, ki izvira iz zahodnega Pacifika, ter Indo- Pacifiška<br />
vrsta Cassiopea andromeda sta se v zadnjem času naselili v Sredozemskem morju.<br />
Populacijska dinamika teh dveh meduz še ni znana.<br />
Meduze klobučnjakov negativno vplivajo na turizem, saj povzročijo zelo neprijetne<br />
ožige (toksini nekaterih vrst, ki žive v toplejših morjih so lahko smrtno nevarni)<br />
kopalcem. Kadar je število meduz veliko, lahko povzročijo pravo epidemijo ožigov.<br />
Občasno se v Sredozemskem morju množično pojavlja mesečinka (Pelagia<br />
noctiluca) (Goy in sod., 1989, Molinero in sod., 2005), ki povzroča neprijetne ožige<br />
pri kopalcih. V nekaterih obmorskih krajih, kjer je veliko turistov in je število ožigov<br />
zelo veliko, so vpeljali redno spremljanje številčnosti meduz ter opozorilne sisteme<br />
za kopalce, ki vključujejo tudi napotke za prvo pomoč. Ožigi meduz predstavljajo<br />
prav tako nevarnost za ribiče (Purcell, 2005).<br />
2.4. Klasična taksonomska uvrstitev velikega klobučnjaka (<strong>Rhizostoma</strong><br />
<strong>pulmo</strong>)<br />
Rod korenoustih klobučnjakov (<strong>Rhizostoma</strong>) spada v red Rhizostomea in v družino<br />
<strong>Rhizostoma</strong>tidae. V rodu korenoustih klobučnjakov so do sedaj opisali tri vrste: veliki<br />
klobučnjak (R. <strong>pulmo</strong> Macri, 1778), R. octopus (Linnaeus, 1788) in R. luteum (Quoy<br />
in Gaimard, 1827). Poudariti moramo, da nekateri avtorji dvomijo v obstoj vrste R.<br />
luteum (Mayer, 1910). Veliki klobučnjak naseljuje Sredozemsko in Črno morje, R.<br />
octopus je razširjena v Atlantskem oceanu, ob severozahodni obali Evrope, ob<br />
obalah Skandinavije, v Irskem morju, ob južnih in zahodnih obalah britanskih otokov<br />
in v južnem delu Severnega morja. R. luteum naseljuje morje ob obalah Portugalske<br />
v ožini Gibraltar in zahodni obali Afrike (Russell, 1970). Mayer (1910) in Kramp<br />
(1961) smatrata vrsto R. octopus za varieteto vrste R. <strong>pulmo</strong>. Če privzamemo, da je<br />
R. luteum legitimna vrsta, potemtakem nastane vrzel v distribuciji med vrstama R.<br />
octopus in R. <strong>pulmo</strong>, ki jo zapolnjuje R. luteum.<br />
Mayer (1910) v svojem delu obravnava druge opisane vrste iz rodu korenoustih<br />
klobučnjakov kot varietete tipske vrste velikega klobučnjaka, ki je bila opisana na<br />
osnovi osebkov iz Sredozemskega morja. Tipsko vrsto R. <strong>pulmo</strong> je opisal Luis<br />
Agassiz leta 1862. Vrsta veliki klobučnjak je bila najprej opisana kot Potta marina, ki<br />
jo je opisal Aldrovandi leta 1642 (povzeto po Mayer, 1910).<br />
7