Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Mala biblioteka<br />
»Dragutin Domjanić«<br />
knjiga 45.<br />
Nakladnik<br />
Pučko otvoreno učilište Sv. Ivan <strong>Zelina</strong><br />
Za nakladnika<br />
Ivica Kukovačec, dipl.ing.el.<br />
Urednik<br />
Dr. sc. Ivo Kalinski<br />
Lektura<br />
Dr. sc. Ivo Kalinski<br />
Naslovnica i ilustracije:<br />
Z. Crnec: Pogled, detalji, 1998.<br />
Grafičko-tehnička priprema<br />
<strong>POU</strong> Sv. Ivan <strong>Zelina</strong><br />
Tiskano u 500 primjeraka<br />
Tisak i uvez: Tiskara <strong>Zelina</strong> d.d.<br />
CIP zapis dostupan u računalnom katalogu Nacionalne i<br />
sveučilišne knjižnice u Zagrebu pod brojem 636306
Kaj
Na natječaj 26. recitala suvremenoga kajkavskog<br />
pjesništva »Dragutin Domjanić« – Sv. Ivan <strong>Zelina</strong> 2007.<br />
odazvalo se 100 autora sa 420 pjesama. Ocjenjivačko<br />
povjerenstvo u sasta<strong>vu</strong>: dr. sc. Ivo Kalinski (predsjednik),<br />
prof. dr. sc. Joža Skok i mr. sc. Božica Pažur (članovi),<br />
odabralo je 50 pjesama za objavljivanje u ovoj zbirci.
Ivo KALINSKI:<br />
Kaj je videl gartlic?<br />
IX<br />
Zlata BUJAN - KOVAČEVIĆ:<br />
Othajanje Valburgine ščere 15<br />
Zlatko CRNEC:<br />
Love story tople svibanjske večeri na<br />
Cvetnemu placu v središču Agramercitya 18<br />
Zlatko CRNEC:<br />
Fruštikrunda v scenografiji vangogovske<br />
jeseni 19<br />
Maja CVEK:<br />
Letna skica 21<br />
Željka CVETKOVIĆ:<br />
Restepno liepi akvarel 22<br />
Nadica ČIŽMEK:<br />
Slikam II 23<br />
Milan FRČKO:<br />
Travovabec 24<br />
Željko FUNDA:<br />
Daj da me bu i gda me ne bu 25<br />
Željko FUNDA:<br />
Kak sem več bliže nigdine 26<br />
Vinko HASNEK:<br />
Živi ružmarini 27<br />
Vinko HASNEK:<br />
Popevka 28<br />
Ivan HORVAT – HLEBINSKI:<br />
Odmenka dej si 29<br />
Ivan HORVAT – HLEBINSKI:<br />
Togovanka v jačmenom zlatu 31
Franjo HRG:<br />
Paleg naši liet 32<br />
Branka JAGIĆ:<br />
Čkomina se glasniješa 35<br />
Branka JAGIĆ:<br />
Ižine kosti 37<br />
Božica JELUŠIĆ:<br />
Den ide k sivomu 39<br />
Božica JELUŠIĆ:<br />
Očajno črni golob 40<br />
Ivica JEMBRIH:<br />
Za pričetek ne znamo 41<br />
Štefica KAMENARIĆ-FILIPOVIĆ:<br />
Dosti je 42<br />
Dragutin KONTAK:<br />
Misel kroži 43<br />
Dubravko KORBUS:<br />
Haiku niz: Stari Bartol 45<br />
Stjepan KOVAČEC – ŠTEF:<br />
Sedmica 46<br />
Ivan KUTNJAK:<br />
Proti<strong>vu</strong>letna II. 47<br />
Ivan KUTNJAK:<br />
Proti<strong>vu</strong>letna XII. 48<br />
Evica LAZAR:<br />
Duha jesianska 49<br />
Evica LAZAR:<br />
Sigdi 51<br />
Đurđa LOVRENČIĆ:<br />
www.?????.com 55<br />
Zdenka MALTAR:<br />
Črni metulji 56<br />
Zdenka MALTAR:<br />
Harcuvanju vični 57<br />
Biserka MAREČIĆ:<br />
Šanse ni 58<br />
Biserka MAREČIĆ:<br />
Zlatepersta brez persta 59
Biserka MAREČIĆ:<br />
Kam su prešle sive grlice 60<br />
Biserka MAREČIĆ:<br />
Zdilitani človek 61<br />
Biserka MAREČIĆ:<br />
Pravokutna popiefka 63<br />
Ana Ruža PAVEK:<br />
Se san svoje pjesme v goro poslala 65<br />
Stanislav PETROVIĆ:<br />
oblaki 67<br />
Stanislav PETROVIĆ:<br />
človek žuhko 68<br />
Darko RAŠKAJ JALŠOVEC:<br />
Sele a nie sele 69<br />
Tomislav RIBIĆ:<br />
<strong>Ne</strong>mir broj 7 70<br />
Tomislav RIBIĆ:<br />
Popevka o prokšenosti 72<br />
Nada RUKAV-BOGOJEVIĆ:<br />
Megleni tronuš 74<br />
Slavica SARKOTIĆ:<br />
Gliblina vremena 77<br />
Željka SKLEDAR:<br />
Korači 79<br />
Valentina ŠINJORI:<br />
Moji srčeko medenaki 80<br />
Valentina ŠINJORI:<br />
Orionova zakletva 84<br />
Željko ŠTEFAN:<br />
Ora pro nobis 87<br />
<strong>Ne</strong>venka VIDEK:<br />
Hodim čez pole 89<br />
Davorka VIDOVIĆ – LIPLJIN:<br />
Zapis o Isadori ceramic power ženi...<br />
koja nestaja 91<br />
Davorka VIDOVIĆ – LIPLJIN:<br />
Portret Isadore ceramic power žene<br />
koja nestaja (2) 93
Kaj je videl gartlic?<br />
Prije no što se usudimo izreći kaj je gartlic videl, treba<br />
priznati neke prozaične, ali nimalo bezazlene stvari. Prvo, da je<br />
ovogodišnja "produkcijska žetva" recitalnih kajkavskih<br />
pjesničkih ostvaraja po ocjeni stručnoga suda jedna od slabijih,<br />
istini za volju - s vrijednim pojedinačnim ostvarajima; drugo,<br />
tješimo se mišlju da će koja od idućih biti znatno bolja, doduše<br />
svjesni da bi, nedajbože, mogla biti i gora.<br />
Svakom božjem stvoru sklonom riječima, pogotovo<br />
onom koji ih stavlja na papir u vjeri da je s njima dodirnuo<br />
skute vrhunaravnoga, ipak je jasno da se pjesnikovanjem ne<br />
mogu/ne uspijevaju uvijek postizati visokovrijedni estetski<br />
rezultati, dohvatiti izvanserijske književnoestske visine, jer da<br />
je tako onda bi ljudski rod bez ikakve krivnje umjesto neke<br />
druge mogao doživjeti (pa tko proživi!) pra<strong>vu</strong> pjesničku<br />
invaziju. No čovjek, taj neobičan kreativan stvor, poigravajući<br />
se i hrvajući se s riječima i ne shvaćajući pritom vrebajuće<br />
opasnosti što iz njih sa svih strana izbijaju, skroz-naskroz čudno<br />
je biće koje do kraja svog života uporno smišlja taktiku kako da<br />
kreativno nadmudri bar onu jednu božicu od njih devet, naime<br />
božicu poezije. Ali, zna se, da božica Erato, ta prevrtljiva muza<br />
poezije ima prečesto i nekih svojih briga i ne voli se - kao svaka<br />
prava božica - odveć baviti običnim smrtnicima, koji su počesto<br />
dobrovoljno ušli u poetski glib te, unatoč kasnijoj iskustvenoj<br />
želji da ga napuste, nikako da iz njega izvade noge, kamoli<br />
umornu gla<strong>vu</strong>.<br />
I, kaj je, onda, gartlic videl? Fakat, kaj je taj poetski<br />
cvijetnjak videl? Možda kakve metulje, i k tomu još črne<br />
metulje (frapantno sonetiranom aluzijom na Domjanića!), dok<br />
"smišlja" metuljasto drfčeč (...) kak zleteti z noči. (Zdenka<br />
Maltar, Črni metulji). A ta noč, reći mi je, ta simbolička noč,<br />
koju je u oblikovanoj ljudskoj glavi tako zorno vidio genijalni<br />
Michelangelo!, ta noć s pićem od nektara i otrova, ta prastara<br />
Nikta - majka <strong>Ne</strong>ba i Zemlje, prepuna je opreka i skrivenih<br />
mogućnosti. A kako će drukčije?!<br />
Onda, k tome, kakva se to na primjer prokšenost naselila<br />
u ljude, kakav to fizički i psihički pekmez (očito nije bezvraga<br />
IX
stara uzrečica: mekan kao govno!) pak se u njih uz tu<br />
mekoću/statkastost/ženskastost ugnijezdio i Črni, tj. <strong>Ne</strong>častivi<br />
(što je sasma razumljivo - ta, kud će suza nego na oko!), taj<br />
danas modernizirani, inače prastari guru za svakovrsne<br />
tentacije: tri su bahornice <strong>vu</strong> megli stale/ Črnome su jajca<br />
prale/ smejale se, cecke kazale/ mladog gizdelina mamile<br />
(Tomislav Ribić, Popevka o prokšenosti).<br />
Morda On/Črni tekar zlatoperstu mami koja izgubljena<br />
u sebi i otkoljena od sebe plazi ovim svijetom bez glave? I pita<br />
li se još igdo pod kapom nebeskom kam su prešle sive grlice?<br />
<strong>Ne</strong>ma ih, dakako da ih nema više. Dragi štioče, onih grlica<br />
našeg djetinjstva - nema više. Ove današnje nekako su<br />
beživotne, apšisane izvana i u krhku tijelu: kratko lete, dugo<br />
umiru! Po treperenju izvanjskoga svijeta ona prosuta bolna<br />
zrnca vlastite intime iz vlastitoga poetskoga gartlica nikako da<br />
nađu mir, utjehu. Živimo li danas samo u webu? Je li sve ovo<br />
oko nas jedan veliki web, jedan zaweb, jedan veliki zaheb?<br />
Zdilitani človek! (Delete!) - pita se taj unutarnji gartlic: Sfinga.<br />
Ili ja. Ja. Ili Sfinga. Kakva je razlika./ I cvok cvok cvokota<br />
sveker je hmuoril kokuota... (Biserka Marečić, Zdilitani človek).<br />
Ali i sfinga bdije, uvijek budna, nikad ne spava. Kao<br />
ceri nam se svojom postojanošću, naime postojanošću<br />
zagonetke onoga što ona zapravo jest: vlastita naša sudbina koja<br />
upravlja nama i neizvjesnost koju nikad nećemo moći izbjeći. A<br />
možda je kombinatorika weba upotrebljivi izazov, tehnička<br />
pogodnost koja nam se na tanjuru nudi, samo je ne znamo<br />
podrediti sebi? Nikako da uspješno domislimo načine za kak<strong>vu</strong><br />
no<strong>vu</strong> eugeniku, nikako da uspješno uspostavimo nova<br />
poboljšanja, fizička i duševna, a traume se gomilaju.<br />
Iako duboko svjestan da je živlenje kak listje na vietru<br />
kak zbliedeli vieš z molcojedinami, iako duboko svjestan da<br />
človek ka je tuo čudapuot čuti žofko, ipak ga neka stara varka<br />
iznova tjera da povjeruje u no<strong>vu</strong> opsjenu, prem vrlo dobro zna<br />
da tak retko sprehaja se guola venera spred sonca. (Stanislav<br />
Petrović, Človek žohko). Tako mu i treba, rekli bi nepopravljivi<br />
realisti, kad vjeruje glupostima!<br />
Drugi će autor sentimentima u jedinstveno klupko<br />
ispovjedno izaranžirati i osobne putene/senzualne osjećaje, i<br />
urbani ambijent, i koloritne floreale, i naknadnu amneziju. Što<br />
će nadvladati: želja za sjećanjem ili želja za zaboravom?: Za<br />
X
pušlec cvetja kaj sem joj poklonil/ jene tople svibanjske večeri<br />
na Cvetnemu placu,/ zajne sem peneze za to dal./ (...)/ bila je, to<br />
sem navek znal, topla svibanjska večer/ leta, leta,<br />
leta.../...nemrem se setiti teruga... (Zlatko Crnec, Love story<br />
tople svibanjske večeri na Cvetnem placu v središču<br />
Agramercitya).<br />
<strong>Ne</strong>ki će se, pak, pjesnici stopiti s osjećajem neumoljive<br />
prolaznosti svega, s osjećajem sveopće praznine i vapeći mole<br />
za odmak: /.../(Dosti je/ Pokri me z sinokošu/ da se naspim<br />
(Štefica Kamenarić - Filipović, Dosti je), neki će pojašnjavati<br />
zašto je to što jest upravo tako kako jest: Pred raspelem na<br />
križanju/ nieki je ostavil svieču <strong>vu</strong>žgatu/ a Isusek gla<strong>vu</strong> nagnul<br />
je/ sele je tu a nie sele/ človek je bil tu a de ve je? (Darko<br />
Raškaj, Sele a nie sele), neki će harcuvanju vični (Zdenka<br />
Maltar) svoju misao protegnuti i na druge koji su, na vrijeme<br />
shvativši sve, i mogli u stih stoički upregnuti spoznaju: Fala ti<br />
Bože, tua je tua, tj. na standardu Hvala ti Bože, to je to. (Evica<br />
Lazar, Duha jesianska).<br />
Među novim imenima, što svakako raduje, pravo mi je<br />
otkriće pjesnikinja s dubokim osjećajem premreženih<br />
melankolijskih amplituda, hoda po rubu ponora, koja tako<br />
suvereno razmeđuje jasne predjele samosti: O, kak je lepo vse<br />
ljude odhititi, lažlive misli,/ žufka čučenja... osim one<br />
zdavnašnje želje/ smrti objemanja./ Lepo je, tak je lepo<br />
nestajati!/ Zarobiti se jedino z mučanjom.../ fkrotiti ga!/ Odhititi<br />
vse kaj je balast,/ A balast je zapraf vse... i hoditi sam/ kak<br />
gladni tiger... v totalni.../ totalni kmici. (Davorka Vidović –<br />
Lipljin, Zapis o Isadori ceramic power ženi… koja nestaja, 2).<br />
Kajkavski pjesnici jačih kanona, stječe se dojam, kao da<br />
gotovo performerski sve više nastoje poetsku riječ fizički<br />
iznijeti na samosvojan pijedestal; na koncu, u čkomini se<br />
glasniješoj, što pjesmi i pjesniku drugo i preostaje? Krik?<br />
Pomirba? Ili riječ - kao zadnji bedem koji bi da brani intimu?:<br />
naj me zadušiti/ naj mi riječ jemati/ same njou imam i ona mi je<br />
se. (Branka Jagić, Čkomina se glasniješa).<br />
No, zna li gartlic za to? Kaj je gartlic videl?<br />
Dr. sc. Ivo Kalinski<br />
XI
ZLATA BUJAN-KOVAČEVIĆ<br />
Samobor<br />
Othajanje Valburgine ščere<br />
(rojena trejsetiga aprilja o polnoči)<br />
rečen van zbogon<br />
šumski poti mojih starih majki<br />
zbogon starini va ruševinah okol bujanske šterne<br />
bok skrivenimu zakopanimu jatačkimu blagi<br />
kaj je za hajdukimi nigder ostalo<br />
bok milin hišan va kojih ljubaf još čeka<br />
bok bitorajskimi vrhimi va sunci<br />
kaj stenami oblake kišovite parašte<br />
tan ke sidijo duhi prošlih z našiga ognjišča<br />
na poti othajanja do nebeskiga pašinca<br />
bok kleki i koli coprničkimu<br />
va nj mi nikat noga ni koraknila<br />
bok zelene vode va jezerimi<br />
okol kojih kanta divojačko govorenje<br />
miliga z<strong>vu</strong>ka i narejenja<br />
kaj pita reče smeje se i joka<br />
zbogon zajamo nesujena njivo<br />
za nonetovo farmo<br />
va kojo je deda zabiu dolore<br />
a da ni poslau va školo svoje ščere<br />
(a sini mu niso teli bit praščari)<br />
zbogon moje livade<br />
ke so mi po stranah njedra<br />
ko prčiči preskakala<br />
dokler sen krave zavračala z šenice<br />
a da nis ljubavna draganja provala<br />
i ke mi je čoban z nožičkon<br />
frulico i ščap zirizljau<br />
a š njin nis svoje pirne dočekala<br />
15
16<br />
bok mahovini i rudevini na glavičini<br />
na koji je lipu spat truden ot košnje<br />
žetve nagrinjanja i skapanja<br />
bok ognjišči<br />
bok hišici ke so tata i mama<br />
mene načinili i ime mi zibirali<br />
bok barbaroli kupljenimu za mahaniga bratca<br />
bok vernimu pasi starinskiga soja<br />
bok ljubavi med rožicami kraj jezera<br />
bok moji nerojeni dičini<br />
bok nenapisani knjigi<br />
bok zagrebi školan i muzejon<br />
kazališči dokler zvoni na drugi čin<br />
samoborskimi izletimi<br />
bok savi i čiklji na dunavi<br />
tan ke reka valja zlato<br />
i tancimi na glatkimu kameni<br />
največje saloče na sveti na straduni<br />
bok i mojimu deli kaj ga još vavek sanjan<br />
svimi vami bok to večer<br />
jer se je ko <strong>voda</strong><br />
ko more ko zaliv istruga<br />
i se je jen kratek čas sa ta lipota<br />
va koji se roni duboko<br />
ko da se ljubav stori<br />
ko da se glas mojiga človeka čuje<br />
se tan va najdalji kot zemaljskiga raja<br />
ot najvišljega vrha denali<br />
ot najdaljiga jezera amisted<br />
do sake moje bukve jelve i jabuke<br />
i do zadnjiga prijatelja kojiga poznan
se je ko glazba i niš ni presitno<br />
na svimu se Tvorci zafaljevat užan<br />
za život za trud za dare za slatki greh<br />
za pokajanje i krščenje i novi život<br />
na poti va bitorajsko čistilišče<br />
ke se pri šižnici okolomotajo<br />
va coprničkimu koli coprnice i maliki<br />
zeleni čovik kudlak vile i anđeli<br />
ko uno isto apriljsko noč<br />
kat sen ja prispela na svoj pot<br />
narečen vilami sujenicami<br />
maminimi rojakinjami<br />
kojimu danas rečen zbogon<br />
puna poštivanja za se kaj je bilu<br />
dokler z kišnon maglon<br />
guri va bitoraj brodin<br />
čekat novo počinjanje<br />
zajedno zi simi najdražjimi<br />
kan se moje trudno telo<br />
i moja duša videlica<br />
jutri otpotili bodo<br />
17
ZLATKO CRNEC<br />
Sv. Ivan <strong>Zelina</strong><br />
Love story tople svibanjske večeri<br />
na Cvetnemu placu v središču<br />
Agramercitya<br />
Za pušlec cvetja kaj sem joj poklonil<br />
jene tople svibanjske večeri na Cvetnemu placu,<br />
zajne sem peneze za to dal.<br />
Grafopis glazbenosnega kušleca kaj sem zate dobil<br />
navek me ognjeno speče gda stiha prejdem<br />
črez Cvetni plac v središču Agramercitya<br />
gledeč kak se <strong>voda</strong> vrnula v reku, kak je<br />
reka prhnula <strong>vu</strong> nebo, kak se nebo ciklamaste sfarbalo<br />
s kušleco<strong>vu</strong> popevku zaznamnano.<br />
Oktogonski se obračam naokol iskajoč čistepravi<br />
izlazek. Beli pesek laje na svojega cugera<br />
v cvetni rubači. Šansonjeri šansonjeraju<br />
z naopak obrnuti škrlaki. Kak smehi smržnjeni<br />
curiju hiladarke. A žice su zopet spucale<br />
v krive vrieme.<br />
A velim, zajne peneze ze žepa za pušlec<br />
črlenoga cvetja ja sem dal i nigdar mi zato<br />
nebu žal, a bila je, to sem navek znal, topla svibanjska<br />
večer<br />
na Cvetnemu placu v središču Agramercitya<br />
leta, leta, leta...<br />
... nemrem se setiti teruga ...<br />
18
ZLATKO CRNEC<br />
Sv. Ivan <strong>Zelina</strong><br />
Fruštikrunda v scenografiji<br />
vangogovske jeseni<br />
Denešnja sakidešnjica v cajtungima z obrnutemi<br />
rečmi javla se. Dišeče naranče v logožaru sokovito<br />
čkomiju. Žota jesen <strong>vu</strong> vangogovskemi farbami<br />
brezvetreno prihaja. Ženske vročega gledenja<br />
tancljivo se sprehajaju.<br />
Čistoča jutra obesila se v njijof smeh.<br />
Zalubleni jelen raspametil se. Z rogmi draple<br />
dežđenosne oblake za kaplu vodene friščine.<br />
Za mali povratek na cvetnu senokošu maline.<br />
Prosim jenu fruštikrundu, za vse! Osem i petnaest je<br />
predi poldana.<br />
Tringelt za buljeočenje.<br />
Jalnuši ližeju suhe žlice na ka<strong>vu</strong> dišeče.<br />
Usamljeniki se voziju s tramvaji prema<br />
nekam. I na listju jesenskemu arhitektura denešnjice<br />
narisana je. Vulica se trepetljivo zatahala<br />
v rascvetenem devičanskem bokovrtu. Krajolik<br />
otprtoga jutra rascvetava se. Zalublen znorelo v čistu<br />
sliku mužikalnega špancirtanca, z <strong>vu</strong>ru se spominjam.<br />
Prosim jenu fruštikrundu, za vse! Osem i tridesetpet je<br />
predi poldana.<br />
19
Fijolice v ljubičastegrimiznu obleku oblečene<br />
prešle su na drugu stran. Tie prizorek v moj je mozek<br />
zanavek jesenski žarke narisan. Jezero prhečih<br />
tičof zaigrale je v kljunoinštrumente. Bože, kakuv<br />
predpoldan v scenografiji vangogovske jeseni,<br />
v gradu dalekometnega kanona, svilenih lajbekof,<br />
cukrenih pajdašic i z modrezelenu mužiku<br />
nadrealističkega valctanca. Igrajoč se z pohotlji<strong>vu</strong><br />
miselju, roke su moje zadrftale i<br />
kupica se spraznila.<br />
Još jenu fruštikrundu, za vse, prosim, žuri mi se!<br />
20
MAJA CVEK<br />
Zagreb<br />
Letna skica<br />
Požgal je serpen mekote i luge.<br />
Joj, kak bi gartlic rada pil!<br />
Metuli na cvetju, bal pripravili.<br />
Morti se buju pitvine vžili.<br />
Ponucani gartlic - zdihavle dišeči.<br />
Totentanz na soncu.<br />
Čkomeči...<br />
21
ŽELJKA CVETKOVIĆ<br />
Mala Mlaka<br />
Restepno liepi akvarel<br />
Črlena, meglena lava z očmi se zakovoala<br />
za ovo respeto tielce. Restepno liepa,<br />
voabna, žitka, ali ne i sliepa,<br />
premierja svoje dielce.<br />
Jarbol se v trule višnja gloanca,<br />
i dieble škuolke sevideče.<br />
Lava-sirena na pramcu toanca,<br />
al me ošumasteti neče.<br />
Kristalna popievka v roskaste pene<br />
Naviešča večer pod kuožum.<br />
Z otoka naranđasti zvon pokreče<br />
Pupek z olandro<strong>vu</strong>m ruožum.<br />
Čavluovje frca od dna do sna.<br />
Sloboda je ciglovata, bruncna tica.<br />
Črlena, meglena lava i joa<br />
si mekivamu paspartu<br />
z lica.<br />
22
NADICA ČIŽMEK<br />
Zagreb<br />
Slikam II<br />
Na moje slike,<br />
modra tienta razlita,<br />
Ivančica.<br />
Med dva potoka,<br />
kula od kamena,<br />
Stari grad.<br />
V gniezdu cvetuče<br />
medovnike i rodnika,<br />
moje sele,<br />
črleni krovi i turenj<br />
Svetog Dominika.<br />
Slika v srce zaključana.<br />
Z korakom steza zbita,<br />
prek polja zavija duga,<br />
z kadulju i potočnicu skrita.<br />
Na bekovine fučka <strong>vu</strong>ga.<br />
V potoku se som i ščuka<br />
igraju skrivača.<br />
Divlja raca, ligice grije<br />
na gniezdu od sita.<br />
Trava mefka i svilena.<br />
Za Gradem v kupinju<br />
opra<strong>vu</strong> preslači kača.<br />
Falačec vremena,<br />
slika ne zgubljena.<br />
Gda got došla sim,<br />
znova se čudim,<br />
- za kaj srce z rukami držim?<br />
Stari grad – obrambena kula u Konjščini kod koje se 1545. dogodio sukob<br />
bana Nikole Zrinskog s Turcima, medovnika – vrsta rane šljive, rodnik –<br />
vrsta šljive, liga – mala patka, bekovina – vrsta žute žilave vrbe, pogodne<br />
za vezanje trsa i pletenje košara<br />
23
MILAN FRČKO<br />
Koprivnica<br />
Travovabec<br />
Višepot <strong>zvira</strong>njek tak dušo<br />
voha kaj fsaki vogel vredno vrači.<br />
V dušinom vrčaku zleje se i ploha<br />
s kojom nas travovabec zvlači.<br />
Sveta ftica je trpotec za fse veke<br />
i scifra i one trde podoje.<br />
Trefil sem ja i trdokorne trence.<br />
<strong>Ne</strong>ki od njih i ve šrek stoje.<br />
Špancer do štancuna ščebral je dušo.<br />
Šenkanjem sem začel novi den.<br />
Peciklin se pajsa pri plebanušu<br />
a ja <strong>vu</strong> prodekalnico pem.<br />
"Pri vas šepčem i fsakaj si privoščim<br />
kak na proščenju" - sem mu rekel,<br />
"čez pripovest svoje grehe stočim<br />
i otsakot me kušuje cvetje!"<br />
Višepot <strong>zvira</strong>njek tak dušo voha<br />
kaj fsaki vogel vredno vrači.<br />
V dušinom vrčaku zleje se i ploha<br />
s kojom nas travovabec zvlači.<br />
24
ŽELJKO FUNDA<br />
Varaždin<br />
Daj da me bu i gda me ne bu<br />
Daj da me bu i gda me ne bu,<br />
da po žitku kot senja romarim,<br />
da v reči koje obstojim,<br />
daj da kak god ja bum šče tu.<br />
Jedino tu je istina,<br />
žmaha je i ljubavi,<br />
lepote, vse je kot rep pavi,<br />
v hipu vsakom' je kruha i vina.<br />
Nu, naj me nema če Ti hočeš,<br />
od tela, čutkov naj ni zera<br />
ne ostane, niti zpomen.<br />
Na memu mestu naj bu pleš,<br />
taman da tu pervo dojde vera<br />
i mam, lekmestu tu pusti koren.<br />
25
ŽELJKO FUNDA<br />
Varaždin<br />
Kak sem več bliže nigdine<br />
Kak sem več bliže nigdine,<br />
kak me se več ona prima,<br />
kak me je vse več strah, zima,<br />
povsud su vse več balerine<br />
z' zvezd kaj dučeju, z mesečine,<br />
z smehov, z vsakem korakom<br />
sejuč' togu, najavljujuč' zlom<br />
moj, konec jene droptine<br />
Tebe hlepeče. Dok reči dine<br />
postaju, neke živi pesek,<br />
doklam me dnevi opleču<br />
kot slak – a slak kak slak v' višine<br />
mora (ja z njim!) – navek,<br />
i zginjavajuč', sem iščuč' Te, sreču.<br />
26
VINKO HASNEK<br />
Glavnica Donja<br />
Živi ružmarini<br />
Odkud pučeš tuliku jakost<br />
odkud <strong>vu</strong>piraš leskuv ščap<br />
a v druge roke prebiraš čisle<br />
<strong>vu</strong> cintoru pločice po zidu<br />
hiščeš zahvalu za moje ime<br />
Stara moja mati<br />
ti moliš za me<br />
kak i vse naše mame<br />
tvoje melodije z patinum<br />
domači klasični evergrini<br />
deni si kazetu- deni CD<br />
Po zemle posadila žive ružmarine<br />
posluhni nekaj veselešega<br />
stare gizdave tamburaše<br />
melodije orsaške zafalnosti<br />
marijanske romarske<br />
Stara moja mati<br />
ti moliš za me<br />
kak i vse naše mame<br />
Vulica – bušpuna – breza – čempresa<br />
<strong>vu</strong>piraš leskov ščap<br />
hodiš<br />
po zemle posađene žive ružmarine<br />
zalevaš z molitvom.<br />
27
VINKO HASNEK<br />
Glavnica Donja<br />
Popevka<br />
Nagrađali se<br />
z oščuki mahali<br />
snimali teleče noge<br />
spodi škrin i blazin<br />
furke zašlajsali<br />
zasedali pute<br />
ti glediš<br />
kak bi koga privinula<br />
htela si<br />
da živlenje popevka bude<br />
ali ne -<br />
sami sebe<br />
zalevame<br />
odhajame<br />
spreorana zemla<br />
rasipavlje se<br />
pepel se pepeli<br />
a htela si<br />
da popevka živlenje bude<br />
28
IVAN HORVAT – HLEBINSKI<br />
Zagreb<br />
Odmenka dej si<br />
Čkomi, srce, čkomi,<br />
živlenju ovom mekni se s pota.<br />
Otišli tvoji so cajti<br />
nekam <strong>vu</strong> gluho nigdino<br />
gde trava je zvehla i žota,<br />
gde cvete ledeno cvetje meglino -<br />
gde nemreš više spokoja si najti.<br />
Čkomi, srce, čkomi,<br />
razmeti moraš - mora tak biti.<br />
Ftonoli stari so cajti<br />
kaj kamen v zdeno gliblino<br />
gde mraki kaj krti so skriti,<br />
gde zvezde nigdar se nemro roditi -<br />
gde senje tvoje <strong>vu</strong> grobni so bajti.<br />
Čkomi, srce, čkomi<br />
i odmenka dej si zero.<br />
Počini si malo...<br />
odsenjaj stiha još senjico jeno,<br />
mehko i lehko kak pero,<br />
kaj trava <strong>vu</strong> prolet zeleno...<br />
Odmenka dej si, odremaj si malo.<br />
29
30<br />
Čkomi srce, čkomi...<br />
se lekše i lekše diše.<br />
Morti falačec senje<br />
još negdi si fkralo<br />
pak se kaj čonek na Dravi<br />
v dalekom detinst<strong>vu</strong> niše?<br />
Il srce je trudno med zvezde otišlo -<br />
zanavek zaspalo?<br />
Čkomi srce.<br />
<strong>Ne</strong> trepče više.
IVAN HORVAT – HLEBINSKI<br />
Zagreb<br />
Togovanka v jačmenom zlatu<br />
Dravski je vetrek <strong>vu</strong> zorjo<br />
podragal klasje jačmeno.<br />
Lehko je dehnol, zazibal<br />
zlatno valovje žetveno.<br />
Igra se vetrek kak dečec<br />
<strong>vu</strong> polu zlatnozelenom,<br />
zible se v zipki švasteči,<br />
v zrelom klasovju jačmenom.<br />
<strong>Ne</strong>so to vali šumeči<br />
ni zlatni klasi jačmeni.<br />
V joku so mojem sozečem<br />
plavi ji lasi svileni.<br />
Niše se vetrek i senja<br />
<strong>vu</strong> žitnom kolu svadbenom.<br />
Mojo tožbalko ne čuje<br />
milom za mojom lublenom.<br />
Zibal se jačmen v ravnici<br />
gda smehi nejni zaspali...<br />
Zlatni ji lasi dišeči<br />
vali jačmeni postali.<br />
31
FRANJO HRG<br />
Ivanec<br />
Paleg naši liet<br />
ad tvega mobitela ne čujem niti glasa<br />
a štel sam te na ka<strong>vu</strong> pazvati<br />
de si nier<br />
i zake bež njega<br />
a znaš da bi si rad<br />
da goad<br />
de goad<br />
i ap čem goad<br />
s tuabum paklafral<br />
a znom da i ti tua imaš rada<br />
gli kak znome i ti i ja<br />
da je f toam nie<br />
ničesa ad ljubavi<br />
jerbo je zo nju<br />
našu<br />
več niti vrierne nie<br />
paleg naši liet<br />
paleg naši liet – zbog naših godina, štel – htio, de si nier – gdje li si; da<br />
goad – kad god, de – gdje, ap čem – o čem, paklafral – počavrljao, znom,<br />
znome – znam, znamo, f toam – u tome, jerbo – jer<br />
32
BRANKA JAGIĆ<br />
Velika Gorica<br />
Čkomina se glasniješa<br />
naj me zadušiti<br />
naj mi riječ jemati<br />
same njou imam i ona mi je se<br />
našla sem jou il mi se ona javila<br />
i k mene došla stiha kak čkomina<br />
čijem sem jou zgovorila<br />
ja kak da sem se narodila<br />
i lokot sem najnjou i nase dijela<br />
niš nije na posvojejnje<br />
se je zrovane z prašine<br />
zhitila sem paučinou<br />
štera jou je zapregla<br />
spovezala jou<br />
i zela je govorejnje<br />
ja sem jou prebudila<br />
čkomine čkominou zhitila<br />
i čkomina je mene pregovorila<br />
čkomina se više govori<br />
ti ne govoriš<br />
ljudi ne govorijou<br />
čkomijou<br />
čkomina sikout govori<br />
35
naj riječ mi zeti<br />
naj jou rezlačiti i navlačiti je lafrou<br />
kak najjeftiniješou dodrtinou<br />
z rečjou se ne sme tržiti<br />
ž njou se ne sme cijejnkati<br />
za groš more otcinkati<br />
pak duojde se po groš<br />
čkomina moja<br />
z zemlje skopana stara rinđica<br />
il prsten stari od zoubi zemlje ves nagrizen<br />
muoj stari rezbiti tenijer<br />
oljejnjka stara<br />
ili sviečnjak nakrhnjen<br />
ja znam gda zgašen<br />
pustite me z mojou čkominou<br />
se je zapisane <strong>vu</strong> moje čkomine<br />
ja sem jou prebudila<br />
se mi nek spripovijeda<br />
al ti od ounda sejene nijesi pregovoril<br />
26. 12. 2004.<br />
36
BRANKA JAGIĆ<br />
Velika Gorica<br />
Ižine kosti<br />
veter se zabuhava<br />
<strong>vu</strong> rescuojkanou stijenou<br />
škripeči kuosti stare iže<br />
škriplje i cvili stijena<br />
kak stara gouba škripelj<br />
vouglič stari svija se<br />
al još je <strong>vu</strong>jnjem žilavosti<br />
kak goužva bekovine pruoba biti<br />
ne smem i ne smem popustiti<br />
opčuvati trebam ižine kosti<br />
i pobijegne veter nekam visuoke i dalke<br />
za šumu za brijek<br />
i još daljše<br />
tam de doma nijsou naši cajti<br />
veter male tam predehne<br />
za nuovi zalet sape si zeme<br />
i več opet se zabuši <strong>vu</strong> ižnu stijenou<br />
<strong>vu</strong> stare plajnke štere sou sounce veter i dešč<br />
spili sprali spisali i zrezali<br />
kak z uoštrem nožem<br />
37
išče veter ljuknu od obloukof il vrat<br />
same da mu je f ižu zajti<br />
kak pot kiklju <strong>vu</strong>jti<br />
a ounda se bou zdigel se obrnoul<br />
i čez rešetasti krof zletel <strong>vu</strong>n<br />
pak opet f ižu<br />
i opet čez krof<br />
če ga još bou<br />
<strong>vu</strong>n<br />
i se bou to tak ponavljal ponavljal i povaljal<br />
se dek ga vetraste noge nesile boujou<br />
jen čriep je zaciljejngal<br />
rezbil se <strong>vu</strong> komadiče<br />
kak da se čerljene rescvel po tratine<br />
kosti ižine se jakše škripe<br />
ljucske več douge douge čkome<br />
vouglič pak i dalje se žilavi<br />
z vetrem ide f kriš<br />
to duša ižina još se neda<br />
iak ot iže več niš<br />
38
BOŽICA JELUŠIĆ<br />
Đurđevac<br />
Den ide k sivomu<br />
Den ide k sivomu, potlam se v črno smica.<br />
Zahuknjena su okna, luč čmrži kak na stenku.<br />
Na sakem listu vidiš hrđa<strong>vu</strong> piknju, zlamenku;<br />
V utvajde i mekote natočila se kmica.<br />
Prahasti jagnjedi beli, jogenj v kukuruzišču.<br />
Čkomimo, dok pod nami tandrču nori kotači.<br />
Jesen se vre za bregom v megleni reklec pres'lači,<br />
Zdruzgani dnevi v grozdju pređašnju slatkoču išču.<br />
Ništi se ništ i se ∗ , i škriplje polivinil:<br />
Znucana stara ploča, sentiš za staru gospodu.<br />
<strong>Ne</strong>k ti ne bude žal kaj den je prešel nuz vodu,<br />
A če si jenoj duši bar zeru dobra včinil...<br />
∗ Aluzija na Galovićev stih "Tam gore, gde je ništ i se…"<br />
39
BOŽICA JELUŠIĆ<br />
Đurđevac<br />
Očajno črni golob<br />
Očajno crni golub, pokislo jadno ptiče...<br />
Očajno črni golob, na dežđu zmočen ftič:<br />
Do kreluti i kosti sfundal ga je hudič.<br />
Z koje je strane doletel, otkud se je doklatil,<br />
Čije je griehe herbal, čiju je štibru platil?<br />
Čez varaši prlantal, po oknima je ružil,<br />
Gda festunge i rake po svietu plug je plužil.<br />
Gda ris od jognja i krvi po morju se razlejal,<br />
A v glibljini od kmice rutav se Haron smejal.<br />
M. Krleža<br />
Lovili su ga z mrežom, našprihali ga z šprihom,<br />
Z olovnom sačmom i slogom, cicerima i štrihom.<br />
Peljajoč žejne prek vode i željne prek lobode,<br />
Risali su ga na nebu i pisali mu ode...<br />
On služil je za frazu, za predsta<strong>vu</strong> i štimu,<br />
Gda rovale su čambe čez drob i čez intimu.<br />
Gdi trlo se i žgelo, i rušilo se zdušno,<br />
Melin je mirotvornu hrž drobil ravnodušno.<br />
To kaj z škatulje šlavra i kaj na plotu piše,<br />
<strong>Ne</strong>k veter fkraj odnese i nočni dežđ pobriše.<br />
Ergo, za život se <strong>vu</strong>či, ne štreba se za školu-<br />
Gda golob mira skonča ne generalskem stolu!<br />
40
IVICA JEMBRIH<br />
Čakovec<br />
Za pričetek ne znamo<br />
<strong>Ne</strong>mrem ja, dobri človečec, ozdraveti,<br />
em ja i niesem betežen, em sem takov,<br />
a od sebe se nemre ozdraveti...<br />
Ivo Andrić<br />
<strong>Ne</strong> <strong>zvira</strong> <strong>voda</strong> <strong>vu</strong> <strong>tebi</strong> - z<strong>vu</strong>na te okrepljuje; nie bol <strong>vu</strong><br />
<strong>tebi</strong> rojena - z<strong>vu</strong>n tebe je rojena, nie ga nesreče <strong>vu</strong><br />
<strong>tebi</strong> - z<strong>vu</strong>na te nasajaju kak sekiru na heljb; soz ni<br />
smehoče <strong>vu</strong> <strong>tebi</strong> nie - ti si stoprem kakti antena, štera<br />
zaderšče, ar se zdronca, gda do serca kača, munja, z<br />
bližjega moždane ti hvrazi i "aubiks" zakriči; niesi ti<br />
diete samo od jenoga oče i matere jene - potomek si<br />
od vsih predi - i z pečine Altamire i ze Hušnjakovoga<br />
brega takaj; nie ga vračtva suprotivne <strong>vu</strong>mljenja,<br />
zumljenja, i volje za opstojenjem - to su sferuši<br />
Stvoritelja vsega. Vu <strong>tebi</strong> je čuntenje Rieči, svetloče,<br />
betega, pravice, žeje, lačnoče, ljubavi, poštenoče,<br />
gniloče, šteče požderoče, ne/smiloče, merzloče,<br />
tatoče; <strong>vu</strong> <strong>tebi</strong> je nagonišče, hamzigadrpišče,<br />
vkanišče, pomorišče, hmorišče, egoišče, dvoličnišče,<br />
<strong>vu</strong>lizišče; <strong>vu</strong> <strong>tebi</strong> je, negde na briegu, breščecu duše,<br />
jošče dalke sončani lampaš šteroga Stvoritelj <strong>vu</strong><br />
derhteči roka derži. A imaš i ti roke - jošče do<br />
kolena... Kaj niesu te roke za draganje cvietja? Kaj su<br />
te roke za spravljanje moke? Vu semu temu si ti,<br />
stvor, ne/božji; i nemreš; kaj nemreš se zvračiti od<br />
sebe? Niesi ti takov, Bog takvoga stvoril te nie, če su<br />
gli na denešnji den vmorili Federica Garcia Lorcu.<br />
Vumerl je od ljubavi, viečno zelene! A vse ima sviet.<br />
„Vse imam – zasta<strong>vu</strong>, barjak, korug<strong>vu</strong> i stieg, viečno<br />
<strong>vu</strong> tri farbe, na pol koplja."<br />
41
ŠTEFICA KAMENARIĆ-FILIPOVIĆ<br />
Sv. Ivan <strong>Zelina</strong><br />
Dosti je<br />
Od jutra<br />
do zutra<br />
Od pandielka<br />
do nedele<br />
Od drugoga<br />
do prvoga<br />
Od teškoga<br />
do još težešega<br />
Od bieloga<br />
do črnoga<br />
Od smrdlivoga<br />
do smrdlivoga<br />
Od velikoga<br />
do maloga<br />
Od zločestoga<br />
od mrzloga<br />
od vručega<br />
do ne znam čega<br />
Samo rintam<br />
Samo rintam<br />
Dosti je<br />
Pokri me z sinokošu<br />
da se naspim<br />
42
DRAGUTIN KONTAK<br />
Zagreb<br />
Misel kroži<br />
Bila je njiva.<br />
Sad je senokoša, žota od nekakvoga cvetja.<br />
Kre nje hosta, črnezelena.<br />
Na breščeku groblje<br />
i tujice podkresane pod vinklin.<br />
Tam dalje veliki breg.<br />
Zmed zelenja vidiju se krovi<br />
i turenj kak štrči v zrak.<br />
Ze sem tem pak gora.<br />
Plava kak morje,<br />
kak da je veliki tsunami štel k nebu.<br />
Bok ga je zastanovil na pol pota<br />
i tak je ostal,<br />
kak Snjegulica da je zaspala.<br />
<strong>Ne</strong>be plavkaste, sivkaste,<br />
tenki oblačeki,<br />
kak konci sprepleteni<br />
ili povesme.<br />
Gosenice z oreha okoli mene,<br />
ocvel je,<br />
vrapci po njemu živkaju.<br />
Mislim si, bo kaj penzija porasla.<br />
Vraga, kaj bi.<br />
43
Ku-ku, ku-ku z hoste.<br />
Fazan se javlja z visoke trave.<br />
Hosta črnezelena,<br />
plava gora kak da spi,<br />
i nebe.<br />
To je zapraf se.<br />
Se druge je nič.<br />
Ni vredne spomena<br />
niti mi treba.<br />
I to bom taki moral napustiti.<br />
I misel je bedastoča:<br />
sama navek kroži.<br />
44
DUBRAVKO KORBUS<br />
Ivanić Grad<br />
Haiku niz: Stari Bartol<br />
ivajnska noč<br />
z mesecom <strong>vu</strong> kosi<br />
vile v rosi<br />
jutro <strong>vu</strong> rosi<br />
čez mokru tra<strong>vu</strong> beži<br />
mačkof drobec<br />
pod listjem cikle<br />
tak se je nežno zlubil<br />
par golih pužof<br />
jafče babica<br />
dedek kleple ščera<br />
kuplenu kosu<br />
debele kaple<br />
delaju kolobare<br />
na prašnomu potu<br />
raširil roke<br />
na guste, letne kiše<br />
stari Bartol<br />
45
STJEPAN KOVAČEC – ŠTEF<br />
Zagreb<br />
Sedmica<br />
Sedmica nam se stalne nudi<br />
stalne nas mami<br />
makar je to same dopisivanje<br />
spram sreče<br />
deluje jednak na optimiste i pesimiste<br />
tu ne vriedi stara narodna<br />
po jutru se dan razaznaje<br />
izvlačenje je tek pret večer.<br />
Ni <strong>vu</strong> škuole nije glavna petica<br />
sedmica donese pune više<br />
sedem je Homerovih gradof<br />
sedem je na Tebu jurišale junakov<br />
sedem je svetih tajnah<br />
a i sedem vragov.<br />
Vu pesmi ima sedem nota<br />
sedem je dana <strong>vu</strong> tjednu<br />
a <strong>vu</strong> Rimu sedem bregov.<br />
Buda je sedem danov sedel<br />
pod svetom smokvom<br />
tera je imela sedem zrelih smokvi<br />
sedem mudracov govori o postanku svieta<br />
za sedem danov<br />
sedem je gladnih godina<br />
sedem je smrtnih griehov.<br />
Sedem je zviezda<br />
šest ih svietli, a sedma je črna<br />
i to zate kaj se oženila za krivoga čoveka<br />
smrtnoga Sizifa.<br />
Sedem je planeta za sudbinu<br />
ludskoga pokolienja...<br />
A kaj vi velite za sedmicu?<br />
46
IVAN KUTNJAK<br />
Čakovec<br />
Proti<strong>vu</strong>letna II.<br />
znovič bu toplo i sunca gda bu<br />
me hitilo jemput nutri <strong>vu</strong> grabu<br />
znovič bu leto i zima sima<br />
a jezuš bode kralima trima<br />
i jezuš bode kralima sima<br />
<strong>vu</strong> temu svetu kulko nas ima<br />
znovič bu svet se po šeregu zidal<br />
jezuš bu znovič <strong>vu</strong> ropcu ridal<br />
zopet bu cesar vivaldi i valdi<br />
bumo se zišli si štiri pri haldi<br />
šereg - množina, grupa (metafor.),<br />
halda - velika rudnička hrpa zemlje, prenes.: humak, grob<br />
47
IVAN KUTNJAK<br />
Čakovec<br />
Proti<strong>vu</strong>letna XII.<br />
z paše smo komaj se dimo<br />
z dima smo komaj se mimo<br />
čez leso gda smo nešteči<br />
bilo je toga na pleči<br />
jesem te ono sem imal<br />
v kapučeco zatekneno<br />
prvomo ratnomo pleno<br />
i oči i <strong>vu</strong>sta sem limal<br />
je, al' bila je zdavna<br />
za dunaja dokač je ravna<br />
mozla i vina ivina<br />
z pepača delati klina<br />
se se zašuralo v šušu<br />
z mužikum potlam <strong>vu</strong> fušu<br />
48
EVICA LAZAR<br />
Cestica<br />
Duha jesianska<br />
Duha jesianska kaj jea tua?<br />
Tua je topli veter<br />
keari miahku puše.<br />
Puše ud Dravea preti hosti.<br />
Čes pole kuruznih mlečicuf,<br />
ji<strong>vu</strong> ukopane repe,<br />
zrialuga graha f kuruzi.<br />
Ud fčeara pukošenuga ataviča,<br />
na žerjafki peačenuga mlečica.<br />
Duha jesianska kaj jea tua?<br />
Tua je zriala jabuka mušancika<br />
i teapka hruška na d<strong>vu</strong>rišči.<br />
Gemaj na brajdi,<br />
težačka pugača na ugišči.<br />
Pud strehum simieje z vrta<br />
i suhe tikvine kuščice.<br />
Kalanka bistrica sliva,<br />
na frišku pubielene pivnice.<br />
Duha jesianska kaj jea tua?<br />
Tua je jabučnica v brinki,<br />
jabučije v uctenki,<br />
zamočeni lagif z <strong>vu</strong>aduj,<br />
kuhana zapura zi suaduj.<br />
Uprana preaša i rodna gurica.<br />
Čučina juha, uduajčik,<br />
urehuva puvatica.<br />
49
50<br />
Duha jesianska kaj jea tua?<br />
Fala ti Bože.<br />
Fala ti Bože, tua je tua.
EVICA LAZAR<br />
Cestica<br />
Sigdi<br />
Pu travniku, kuruzišči,<br />
leadini, strnišči<br />
pu pluatu pu klajcu<br />
šumi i lazu,<br />
čez putoke i šikare,<br />
gmajne i mlake,<br />
umiajke i sloge<br />
pu zavrtji i vrti<br />
na mialu i prialogu<br />
prahi i gurici.<br />
Vliavle se kak zi škafa.<br />
Fini,<br />
druabni,<br />
riatki,<br />
guasti,<br />
mrzli.<br />
Dešč.<br />
Pu hiži, rolu,<br />
škiadju i pivnici,<br />
kualnici, kružjaku,<br />
pu pluatu i drvjaku.<br />
Pu škrlaku, kapi<br />
pluzi i sukji<br />
i mišu pre lukji.<br />
Mareli,<br />
na slamnatum kupu zdeli.<br />
Vliavle se kak zi škafa.<br />
51
Fini,<br />
druabni,<br />
riatki,<br />
guasti,<br />
mrzli.<br />
Dešč.<br />
Pu klupici na briagu<br />
i kupu siana,<br />
rasušeni brinki<br />
i jabuki hrženki.<br />
Slivi drubnici,<br />
na jajci kusici,<br />
puranu Đuri<br />
i jiagu<strong>vu</strong> puri.<br />
Kravi, kuali,<br />
pu suaseduvimi <strong>vu</strong>ali.<br />
Prasici na paši,<br />
de kokuš se raši.<br />
Diteačji zibajki<br />
i mojimi petajki.<br />
Spušča se.<br />
Pika, kaple, curi,<br />
zahlikuma curi,<br />
vliavle kak zi škafa.<br />
Fini,<br />
druabni,<br />
riatki,<br />
guasti,<br />
mrzli.<br />
52<br />
Dešč.
ĐURĐA LOVRENČIĆ<br />
Sveti Križ Začretje<br />
www.?????.com<br />
Kuljike pamtiju gerljice na kro<strong>vu</strong>?<br />
Kuljike pamti metafulj jene pretuljeti?<br />
Gde zapisuje črljeni kod glava maka?<br />
Gdo hlavlja sečanja za nastavek puta?<br />
www.naj-pozabiti.com<br />
Kuljike stare krove pamtiju nove generacije<br />
gerljic?<br />
Kuljike lanjske cviete pamtiju ljetešnji metafulji?<br />
Tere seme skrivlje sunce lanjskoga cvieta?<br />
E sme osposobljeni bilježiti sebe?<br />
www.nema-odgovora.com<br />
Letiju pitanja kak gerljice,<br />
Kak metafulj,<br />
Zmed cvetja,<br />
Spram sunca.<br />
www.zgorelji-me.com<br />
55
ZDENKA MALTAR<br />
Novi Marof<br />
Črni metulji<br />
Porojeni z samine, gde se bršlen svil,<br />
sprhli su v tanec, iti, z kmice ziti <strong>vu</strong>n,<br />
spreluknale ih zviezde, mesec kaj se hmil,<br />
tak so zmožno šteli vloviti tief čun.<br />
Fkanil jih je jogenj svetloču nudeč,<br />
zahliknula <strong>vu</strong>nshajanja goreča luč,<br />
skončali su v jarku, osmojeni čuteč,<br />
fkisli v blato, skaližno listje povehnuč.<br />
Tmice v modrini, zadrvenele im joči,<br />
metuljasto drfčeč, tak v samini sami,<br />
noroga li štenja, kak zleteti z noči,<br />
kreluti im šume, v jablani med nami.<br />
(Dragutinu Domjaniću)<br />
56
ZDENKA MALTAR<br />
Novi Marof<br />
Harcuvanju vični<br />
Med nas su sklali duhu puščave,<br />
z črnih rok kojnski švic,<br />
puntarske kriese su nojsili v jočjah,<br />
ne bilo moči pozabiti čemer z tieh lic.<br />
I smrdeče su gujne prestirali na se,<br />
gotali rieči, korake vlekli črez noč,<br />
nevidljive vozde navek so držali,<br />
vabila jih puščava, žugala vetra moč.<br />
Harcuvanju vični, te divi lovasi,<br />
kaj so v prsnica skrivali puriflam,<br />
niesu se vjavili, prešli su stiha,<br />
mi smo prignuli glave, čutili sram.<br />
V kadeči zorji zgubil se trag,<br />
pod kopitah i zviezde se ruše,<br />
med nas su sklali kojnski švic z rok<br />
i duhu puščave, pušča<strong>vu</strong> nam v duše.<br />
57
BISERKA MAREČIĆ<br />
Kašina<br />
Šanse ni<br />
Pocukni se z pepela, geni se z mrtvila, nikuoga<br />
nemreš fkaniti. <strong>Ne</strong>mreš sat stati.<br />
Vehnul je na pleča. Veter je tropil z vrati.<br />
Igrajte mi svirci, najte stati, snuočka su mi došli<br />
snuočka su mi duošli čudni črni svati.<br />
Se je napravil spuolu. A se kaj je trebal...<br />
Zosienčaš suonce i prejdeš na suončenu<br />
stranu živlejna... A ovak vetri mu buju rasporili<br />
<strong>vu</strong>trobu.<br />
Sviet ga bu šibal, on bu šibal sviet<br />
i obadva buju imali žilke za naviek.<br />
Al kaj češ, muoj glas je padobranček regmanta<br />
f uorkanu vremena f pruostuorju bezumlia.<br />
Fundal bu me uorkan ak zozna, ziher bu me fundal<br />
ak mi glas raspuozna. Sveta šiba šiba sviet...<br />
Šlobučka želiezje. Vidim same drievje i kamiejne.<br />
Znamiejne.<br />
I zate duojdi stiha i priberi mi lasi da ne splašiš<br />
lastiča kaj f njih spi (kaj naj ne sprhne)<br />
Duojdi stiha ili rajše naj opče duojti<br />
Friške ofrajhana kukuriezne žuota<br />
miglala mu se f krile z kuota.<br />
Kak mi zgledi za me ni tu šanse ni.<br />
58
BISERKA MAREČIĆ<br />
Kašina<br />
Zlatepersta brez persta<br />
Ganjk je zgledel duog.<br />
Prešel ga je f tri kuoraka.<br />
Ni mu bile do ničesa<br />
I baš ga je bolela ona stvar za se i sakuoga.<br />
Ma kakva pruoza, ma kakva poetika...<br />
Mučili su ga <strong>vu</strong>klinki f trsju.<br />
Mučil ga je <strong>vu</strong>klinek f živlejnu. Sliepa <strong>vu</strong>lica.<br />
Rekli su da f Jadranu hara alga smerti.<br />
očaril je afte onak male zvišega. Bile<br />
mu je sega dosti.<br />
Ali rodil se je.<br />
Alea iacta est. Kuocka je hičena.<br />
F muorje.<br />
Met muorske pese.<br />
Tam gde je i zlatepersta ostala brez persta.<br />
Kuocka je hičena.<br />
čorava, čuklava sudbina...<br />
59
BISERKA MAREČIĆ<br />
Kašina<br />
Kam su prešle sive grlice<br />
Iščem obične sasma obične sive grlice.<br />
Kam su prešle, kam su netraguom nestale.<br />
Jel im zrnevle bile zatruovane<br />
zaorane<br />
sprebrazdane<br />
il su senak bile f pitajnu stare rane,<br />
grlice mi znane, grlice neznane.<br />
Zduošle su se duhe, zlauta i tamjani,<br />
morti su ih prešle iskati ili su pozabile prhati<br />
dok su luofci strielali.<br />
Morti sme jih f računala zaprli.<br />
Kam su prešle, kam su netraguom nestale<br />
sasma obične sive grlice.<br />
Kam met tulikemi zemlami z internetom<br />
sprekrižani da ih ni muoči najti.<br />
Spozabili sme praf za praf iskati<br />
spozabili sme biti mali al senak tak veliki<br />
met zviezdami.<br />
Sme ih sprestrašili. Snizil se bum na svoju<br />
pra<strong>vu</strong> meru i pem jih iskati.<br />
Same ak več ni prekesne...<br />
60
BISERKA MAREČIĆ<br />
Kašina<br />
Zdilitani človek<br />
G luhi su zidi čkomine. Pak praf za praf<br />
i ne muora me nigduo čuti. Pa kaj.<br />
Tihotapim zmet velikemi na stricanuomu<br />
ruobu sveg apšisanuoga zastuora<br />
prileplen na marginu svetckieh scen pretstavlajna.<br />
Tu sem ionak... incognito.<br />
Ja - mali čvrčkavi čvrček, Buožji šlaprček<br />
tekar bruoj teri riše i piše sluova sveg<br />
živlejna na papier potrplejna. Same človek.<br />
E muoji veliki mertvi i živi pesniki takve<br />
konkurencije se ni treba buojati. Morete zmirom<br />
otdehnuti.<br />
Pak kaj bi ja mali papieruoluog i imel met<br />
vami iskati. Al dejte i mene pravicu do senjanja.<br />
Jer rieči mi se guliju z duše kak kuora z rasta<br />
i raskrivleju kapilare mojega sna. Zaprl bi oluofku<br />
f krlietku al ona bi pisala i po gitrami rešta.<br />
<strong>Ne</strong> trebam je ni ja. Gluhi su zidi čkomine.<br />
Črez čkominu rieč kaple kap po kap met<br />
bruojke na mojemu stuolu. Čkomina. A oluofka<br />
piše nevideče, črte nerazmeče, hieroglife,<br />
riše puzzle teremi za naviek faliju komačeci<br />
ljutckoga.<br />
61
Sfinga. Ili ja. Ja. ili Sfinga. Kakva je razlika.<br />
I cvok cvok cvokota sveker je hmuoril kokuota...<br />
Na zbagieranuomu LCD zasluonu fotoaparata<br />
ni slikice ni črknjice... Čutim met riečmi<br />
presipavlajne.<br />
Pesem išče puota dole... a ja iščem sebe.<br />
Al, negduo je stisnul - Delete...<br />
62
BISERKA MAREČIĆ<br />
Kašina<br />
Pravokutna popiefka<br />
Dan mu je bil... Mrak Film.<br />
Zakelil se je za šank.<br />
Ruknul bi još jen gimišt. Ali advocatus<br />
diaboli za šankom je rekel -Dosti!<br />
<strong>Ne</strong>mre več. Niesi platil ni one ot ščera.<br />
Taman je našpulal jezik da mu otbrusi.<br />
Špula se spoplela, a on je najempuot<br />
pak bil persuona non grata. Persti su drftali.<br />
Nota bene, negda su vriedeli zlata.<br />
<strong>Ne</strong>gda. <strong>Ne</strong>gda gda još naviek f negve<br />
glave ni zvonel z<strong>vu</strong>on s<strong>vu</strong>oj svakdašnji<br />
ton-ton-toaa-an-tauu-un ton-ton-ton...<br />
Bieli su miši nahrdavali ogriske nečesa<br />
i ničesa. Zošvindlana realnuost kak da je<br />
za tiem šankem male šenula. Bil je maruot.<br />
Držal se je još same za truli druot.<br />
I se je bila same pravokutna pruoza<br />
nalievajna i zlievajna za pravokutniem<br />
šankem živlejna, ogrizek ruška, ogrizek jabuka<br />
fasada, gruba žbuka, kuka-halabuka.<br />
Pravokutna popiefka. Kvrgava. Pikava.<br />
Praf za praf čista gruoza-viruoza. Zahaklal<br />
je škrlak na hakl vremena.<br />
63
Z podrtuoga<br />
cipeliša nagledat se zaštuopani štumf<br />
velikuoga svetckuoga rajzera.<br />
Spuot strohe sprhnula je čista biela gugutka<br />
splašena, razgnieždžena, brez staništa...<br />
Ni ostale ničesa. Nikuoga. Zišel je na svetle<br />
dana. <strong>Ne</strong>gduo je rekel -ecce homogleč,<br />
evo čoveka...<br />
64
ANA RUŽA PAVEK<br />
Zagreb<br />
Se san svoje pjesme v goro poslala<br />
Se san svoje pjesme<br />
v goro poslala<br />
V gore je<br />
izvor<br />
s črno mahovino pukrit<br />
i iz njega reči žive<br />
zvirjejo<br />
V gore je<br />
tica<br />
i visoko zgora med oblakime<br />
glase nikad još čute<br />
kanta<br />
V gore je<br />
jama<br />
duboko pod zemljo<br />
i patuljke zdola reči nikad još napisane<br />
zmišljevajo<br />
Se san svoje pjesme<br />
v goro poslala<br />
Da najdejo izvor<br />
s črno mahovino pukrit<br />
i tico<br />
visoko zgora med oblakime<br />
i jamo<br />
duboko pod zemljo<br />
65
66<br />
I da mi izvor<br />
reči žive<br />
i tica<br />
glase nikad još čute<br />
i patuljke<br />
reči nikad još napisane<br />
posodijo...
STANISLAV PETROVIĆ<br />
Čakovec<br />
oblaki<br />
potujete ruomari gromačasti<br />
lipicaneri bieli<br />
čudovite ladje pernati pozoji<br />
ovčice drobne plašlive<br />
sončni smetjaki<br />
spoduobe človeka<br />
ruomnarske steze suoze biešene<br />
samotjaki<br />
črni i bieli sivi<br />
pobegli jeleni plašlivi<br />
goropadni <strong>vu</strong>kodlak!<br />
tolvaji divjaki znoreli<br />
hudogledi<br />
z mavricom v dlaki<br />
kak košute paseju mirno<br />
spiju pesi<br />
mladci na ceckaj visiju<br />
hvečer kak črleni vajkuši<br />
na sonca skrajcu<br />
gla<strong>vu</strong> držiju<br />
oblaki hmajaki negda<br />
<strong>vu</strong> običnoj mlaki<br />
zaspiju<br />
67
STANISLAV PETROVIĆ<br />
Čakovec<br />
človek žuhko<br />
živlenje kak listje<br />
na vietru kak zbliedeli vieš z molcojedinami<br />
otpadaju ljudi sagdajno<br />
a diete<br />
kak želna se svetost na noge postavi<br />
unda kak ruomar po svietu<br />
išče<br />
delo človeka veru<br />
z riečima moli i kuone i vara<br />
na ista <strong>vu</strong>sta<br />
piše knige sadi<br />
cvietje riše zdiže oltare<br />
i za vrat grabi kak zobmi<br />
z istimi rokami<br />
človek<br />
kak je tuo čudapuot čuti<br />
žuhko<br />
a tak rietko sprehaja se guola venera<br />
spred sonca<br />
68
DARKO RAŠKAJ JALŠOVEC<br />
Lobor<br />
Sele a nie sele<br />
Vražji stric kupinje<br />
suha trava suhe sljivje<br />
ake na hižu vahtaju<br />
zdavna več h šporhetu<br />
nieki je hgasil žeravku<br />
Gacija trnje koprivlje<br />
šipkova ruoža trnje<br />
ak okuolji hiže spleteju se<br />
zamrlu Trnoruožicu h selu<br />
niti souve več ne oblječeju<br />
Touča dežđ debelji<br />
joževski fuci zapuhi<br />
vetri divlji ruondači<br />
po cielem selu haraju<br />
pokojnikem ne smetaju<br />
Pred raspelem na križanju<br />
nieki je ostavil sviječu <strong>vu</strong>žgatu<br />
a Isusek gla<strong>vu</strong> nagnul je<br />
sele je tu a nie sele<br />
čovek je bil tu a de ve je?<br />
69
TOMISLAV RIBIĆ<br />
Varaždin<br />
<strong>Ne</strong>mir broj 7<br />
nemiri curiju črez<br />
tvoje rečenice<br />
obešene <strong>vu</strong> zraku<br />
oblečene <strong>vu</strong> sivo<br />
<strong>vu</strong> nekom rastrojst<strong>vu</strong> gda<br />
si pokušala zalečiti rane<br />
blagim rečima i gda si iskala<br />
ime z kojim bi nazvala nežnost<br />
a stišala si sam glase<br />
kaj su se rojili <strong>vu</strong> <strong>tebi</strong><br />
i mamili noč<br />
hrapa<strong>vu</strong> kak lan<br />
šepetala bi mi bajku o vodenduhu i<br />
sireni<br />
o otoku <strong>vu</strong> toplem morju<br />
gdi se ostvaruju senje<br />
čutila si da ti noč mrzlim dodirima<br />
ljubi telo<br />
i tvoja koža<br />
napetih možganov<br />
soba tesna, črno-beli film<br />
v vanzahajanju z platna<br />
kina park<br />
postaje premala za nas<br />
obloki se topiju, zidi pomakivaju<br />
se okoli tebe postaje plin<br />
nebo curi polahko<br />
<strong>vu</strong> postelo<br />
70
pod debelim naborima noči<br />
najdeš se <strong>vu</strong> jezeru rastoplenih misli<br />
bleda i tiha<br />
razmeš sam jezik riba<br />
koje ti šepetaju o dalkim<br />
zvezdama i ribočuvaru<br />
a tvoje suze postajeju biseri<br />
koje vodenduh skivle <strong>vu</strong><br />
nemirne školke<br />
71
TOMISLAV RIBIĆ<br />
Varaždin<br />
Popevka o prokšenosti<br />
tri su bahornice <strong>vu</strong> megli stale<br />
Črnome su jajca prale<br />
smejale se, cecke kazale<br />
mladog gizdelina mamile<br />
coprale spod raskolenog križa<br />
naj zgori saka druga hiža<br />
zazivale konec sveta<br />
opči potop za konec protuletja<br />
tri su bahornice črne, kudrave<br />
kak kmice,<br />
kak zamusikane ciganice<br />
popevale popevku himbenu, jezlji<strong>vu</strong>:<br />
hudi nese pradu, naj se ide k vragu<br />
gizdelinček, kokotiček<br />
poždri samega sebe<br />
naj ne ostane nič od tebe<br />
čul je glas Črnega <strong>vu</strong> kmici<br />
gda su ga odpirali na stolu<br />
troglavi pesi<br />
poždrli su se kaj jim je bilo na volu<br />
mozek, srce, jetra,<br />
videl je lunu na obloku kak se vesi<br />
i Črnega kak se kesi<br />
tri bahornice kak ščiju po križu<br />
like nekšne kaj je mislil da ih zna<br />
smejali su se, naganjali goli i pijani<br />
koze plodili pak ih klali<br />
72
pred saku hižu donesli su obest,<br />
beli prah i alkohol i<br />
odleteli <strong>vu</strong> noč<br />
na krilima mladih dekli kak netopiri<br />
pri hiži su ih čekale žene<br />
<strong>vu</strong> zlatnimi sobami zagrnute<br />
pavkovim mrežami<br />
73
NADA RUKAV-BOGOJEVIĆ<br />
Varaždin<br />
Megleni tronuš<br />
Zmed neba i zemle, po zatrajbanom<br />
vremenu, viseča se pa<strong>vu</strong>čina verti.<br />
Podrapana mladost cvili i žaluje,<br />
kak brez obeda ostavleni pes.<br />
Klupke mušic okoli ternovitoga germa,<br />
<strong>vu</strong> šteromu zgubeča kriesnica dogorieva,<br />
svoj tanec spelava. Čez skosmanu gustu<br />
meglinu nakinđeni se tronuš zible.<br />
Lačna se kača na<br />
megleni tronuš spinja<br />
i rastancane mušice z<br />
leplivim jezikom lovi.<br />
74
SLAVICA SARKOTIĆ<br />
Lekenik<br />
Gliblina vremena<br />
Sem vre pozabila gda sem napisala<br />
zajnu pesmu o vremenu<br />
Puno je odunda več prešlo<br />
Vremena<br />
A i ta je pesmica bila<br />
kak bi to babica rekla<br />
na našemu lepomu, gospockemu jeziku<br />
Napisana<br />
Kaj se čoveku čini da o tak nečemu<br />
važnemu i glibokemu kak je vreme<br />
i ne moči na vem našem kajkavskem<br />
Pisati<br />
Kaj ti je to nekaj tak gliboko<br />
i pregliboko<br />
To z vremenom<br />
Zato kaj je vse zbog vremena<br />
i po vremenu<br />
i kaj ga nigdar ni<br />
Dosti<br />
Zato kaj si nekteri misle<br />
i navek su si mislili<br />
da je of naš kajkavski jezik<br />
samo za obične, smešne reči<br />
Stvoren<br />
Kak na primer<br />
grintavec, zmotanec,<br />
norc, zarulenec, frkafulec<br />
77
Em se to zbilam na gospocki jezik prevesti<br />
<strong>Ne</strong>mre<br />
Se je to lepo i praf povedano<br />
ali z tem gospockem jezikom<br />
nekak nemrem čez drobec vremena<br />
Pregledati<br />
Mene baš taj moj kaj<br />
pela f gliblinu<br />
do kuvač i do grovač<br />
do gumene opanjkof<br />
do stepenic i snovač<br />
i do druge reči tere se mejne ljudi zna<br />
i tere budu z nami<br />
Vmrle<br />
Pa kad se negda zavjenem<br />
da si o zajnem času spremišlam<br />
se pitam: Bogek moj, Bogek dragi<br />
gda dojdeš po me<br />
i gda moje vreme popolnoma scuri<br />
Buš li mi rekel: Dođi idemo!<br />
Ili buš rekel: Ojdi, dete z menum<br />
<strong>vu</strong> raj, ne <strong>vu</strong> pekel<br />
grintavec – kržljavac, slabić, zarulenec – rumen, priprost čovjek,<br />
frkafulec – balavac, derište, snovača – naprava kojom se snuje konac za<br />
tkanje, grovača – drvena zdjela za brašno, stepica – drvena posuda s<br />
poklopcem u kojoj se tuče vrhnje kako bi se dobio maslac<br />
78
ŽELJKA SKLEDAR<br />
Zaprešić<br />
Korači<br />
Korači,<br />
Nu, de korači.<br />
Živlenje megleno, spremrženo.<br />
Koračiti je treba.<br />
Mrzlu kaču ščapiti.<br />
Mrzlu kaču <strong>vu</strong>biti.<br />
Mrzlu kaču van hititi.<br />
Korači,<br />
Nu, de korači.<br />
Živlenje zeskubeno, oklojbano.<br />
Koračiti je treba.<br />
Kaj se zastanavlaš?<br />
Kaj se spremišlavaš?<br />
Kaj spelavaš?<br />
Korači,<br />
Nu, de korači.<br />
Morti zijde na dobro.<br />
Koračiti je treba.<br />
ščapiti – uhvatiti, zastanoviti – zaustaviti, zeskuben – očupan, oklojban –<br />
ogoljen<br />
79
VALENTINA ŠINJORI<br />
Presečno<br />
Moji srčeko medenaki<br />
Z male kuharice <strong>vu</strong> verzima pod imenom<br />
Kuharica, malo zbori da ti kolač ne zagori<br />
Dve deci meda pretočiš v posudu i deneš na šporet<br />
Na ogenj mlačni<br />
(čutiš čmele majčinu dušicu<br />
lavandu kostanj bezgu gaciju metvicu<br />
sonce je sebe dehnulo v cvet)<br />
Osem žlic cukorja, braun, od trske, ne drobnoga<br />
(zible se trska popevleju robi<br />
deni su scepani dlani su zrezani<br />
betve trstike senje zarobile<br />
muži popevleju<br />
potni pleča se svetliju<br />
bezglavni tiči šake i prsti<br />
za njimi ostajeju)<br />
Četiri jajca, jeno po jeno<br />
primešaj<br />
(z toploga gnezdva kokošinskoga<br />
skritoga<br />
<strong>vu</strong> parmi<br />
tam smo se skrivali tam se kušuvali<br />
i lasi i seno šakami grabili)<br />
Se pomalem premešaj z kuhaču drvenu dok se ne restopi<br />
i fejst farbu potamni<br />
do glanca<br />
80
Z ognja vmekni<br />
pak<br />
dodaj:<br />
Deci volja<br />
sunčaničinoga ili sojinoga sejeno je<br />
(cvet šteri soncu se obrača<br />
sonce je v cvet sebe preslikalo<br />
esenciju lepotu masnu scedilo)<br />
cimeta, naribati koricu<br />
dve žličke<br />
(Cejlon? Kitaj? Indija?<br />
Dalka je zemla Asia<br />
pazi! neje cimet za nervčike)<br />
žličku sode bikarbone<br />
(kamen rahlo zemla zrak)<br />
i na koncu dvanajst deci mele črne<br />
(Žito. Raž. Tritikal. Ječem. Šenica. Koruza. Ženji. Drešaj.<br />
Čisti. Toči.<br />
Presipli.<br />
Presej.)<br />
Se zamesiš – roka šaka boleti mora<br />
se do lakta<br />
preobračaš točeš vlečeš<br />
prst debelo<br />
81
Z kupicu okruglu zrežeš<br />
na saki žličku pekmuza il marmelade<br />
deneš<br />
(višja, črešja, marelica, sliva, jagoda)<br />
dva i dva skup prikeliš<br />
srce modlicu zemeš<br />
pak još jemput ftisneš<br />
Pečeš<br />
Širom obloke rezmekneš<br />
Da se duha sebi vrne<br />
Trava travi cvetu cvet voče voču sonce soncu<br />
I se skupa zmesno v svet<br />
Ohladiš<br />
Zgora ih v čokoladu reztopljenu zamočiš<br />
(mahunu kakaovca žena je asteška kuhala saki den<br />
mužu za afrodizijak, detetu za lefki sen)<br />
I posušiš<br />
Nota bene:<br />
Moraš vole dobre biti gda ih delaš<br />
I nesmeš imeti ženskoga betega<br />
I moraš si stiha popevati<br />
Najbolše predvečer, je li,<br />
Poklem plahti opranih vanjkušof zluftanih<br />
kušlecof i<br />
Dežđa nagloga<br />
82
Baš su ti dobri ti medenaki<br />
I napujeni su z pekmuzom<br />
Fiinoo<br />
Ostavi meni još jenoga<br />
Doneseš mi recept<br />
Mi napišeš<br />
Meni nikak tak da zideju!<br />
83
VALENTINA ŠINJORI<br />
Presečno<br />
Orionova zakletva<br />
Onakvi den: svet je znova<br />
Rojen bil<br />
Ali z vetra?<br />
Na akordi?<br />
Reči, ali znova<br />
Z reči?<br />
Kaj je zapraf prvo bilo?<br />
Spoda <strong>voda</strong> nebo zgora<br />
Gore visoko trdo doli<br />
sonce zvezde mesec kam<br />
sami nemir sami plam.<br />
Asfalti zalejali nasipe<br />
Ftiče stebla šume<br />
Perje zemla gotala je<br />
Nasukala se v pesku grana<br />
Smolu kapal plakal bor<br />
Prizivali smo protuletje<br />
Savršeno se zapraf:<br />
Posušene brusnice<br />
Duha Kanade Amerike<br />
Poslušala se Edit Piaf<br />
Kozmopoliti v hrvacki zabiti.<br />
84
Onda:<br />
Pak početek<br />
Pondelek zgublen z svoje biti<br />
Niti teški niti jaj<br />
svet je dihal kocal z nami<br />
bili jesmo njegvo bilo<br />
bili jesmo srce sveta<br />
reči<br />
gotile se sobom same<br />
Nove su pesme prhale<br />
Došlo mi je nekak milo:<br />
Nove su pesme zletale<br />
Nove su pesme sebi se čudile<br />
Kuliko su fletne bile<br />
i vriskal kaj<br />
sponova se rimal z raj.<br />
Pak su zaprli nas v terarij<br />
Gujice kačice<br />
Mučkine<br />
Zmijice<br />
Koli cvetja vodenoga puzi plazi plavaj<br />
Detinje oko prislonjeno v steklo<br />
Širilo se rascvetalo<br />
v glavi film je nemi bil:<br />
Srndač zajec veper čeka<br />
Drva svijaju se pod pogledom<br />
Na koleni zver je saka<br />
85
Znova kmica: Fpregnuti <strong>vu</strong> Mala<br />
kola vrtel se je planetarij<br />
Tek <strong>vu</strong> kmici sama jesam<br />
Ja na svoje komaj došla<br />
sa od zvezdah od glibinah<br />
Šepčem šepčem šepčem<br />
Oriono<strong>vu</strong> zaklet<strong>vu</strong><br />
Kak molit<strong>vu</strong>.<br />
86
ŽELJKO ŠTEFAN<br />
Varaždin<br />
Ora pro nobis<br />
Kava sobotnjega jutra,<br />
lovim kruge kaj jih Sunce meče<br />
(rišem brke) po novina,<br />
prelistavam reklam-letke...<br />
Z radija glas lasi mi kostrieši:<br />
''Porast pada stope rasta...''<br />
Naslovi se bedastieši!<br />
Koža pecka me od frasta.<br />
... vešmašine, mobiteli, WC školjke, četke...<br />
Vun! <strong>Ne</strong>mrem ostat nutra!<br />
Ruke, noge, glava mi otieče,<br />
zaprt tu sam kak živina!<br />
Znovič čitam iste retke.<br />
''... u potresu, ...bez kočenja, ...ispalio metke...''<br />
Sitniš v žepu, ciferšljus po putu,<br />
''Jeger z ledom i z limunom vodu!<br />
Thanks!'' Žufki okus cedi se po gutu,<br />
Dim kak preja, SMS <strong>vu</strong> hodu.<br />
Klipič (kruliju mi črieva)<br />
na klupe pri Grguru;<br />
biciklin ciganica rieva,<br />
z cierkve meša <strong>vu</strong> D-duru:<br />
87
''Vratite se na pravi put, ostavite imetke!''<br />
Igra farbi pod sunčanu <strong>vu</strong>ru -<br />
ljubičasta <strong>vu</strong>šla je vitraju ...<br />
Prelievaju se, <strong>vu</strong>re cure, traju ...<br />
pod zidom pri Grguru.<br />
Zvira, teče žitka ljudska rieka,<br />
miešaju se glasi, zlejani v grubu ariju:<br />
''Aj, bok!'' ''Sorry!'' ''Čujemo se!?'' ''Vidimo se zutra!''<br />
Nište nikoga ne čeka!<br />
Milosti pun veter - v grane zapletava Ave Mariju.<br />
88
NEVENKA VIDEK<br />
Zagreb<br />
Hodim čez pole<br />
Hodim čez pole.<br />
Sonce smejoče razprlo lalovke<br />
na brege brez snega sredi zime...<br />
(nisu zime kaj so negda bile) zemla <strong>vu</strong>bita muči.<br />
Sredi neba oblački kakti mozli lukaju navzdol<br />
gde dehneju skurjene rozge v goricah,<br />
fuflavi gde tiči grajaju čez njive, nori i pijani.<br />
V dvoriščih čubiju kamijoni, črleni traktorji,<br />
mercedesi zlickani.<br />
Počivle si človek v nedelni dan i na pet kilometrov<br />
nigde se ni pes ne pocukne.<br />
Gde su, spitavlem se, gde zdaj spiju kmeti spuntani,<br />
muži zbantuvani<br />
ki s kosami, roglami i koli, rasfucani i goli<br />
iskali su pravicu od Stubice do Zabrega,<br />
i stoletja potlam spreganjali Tahije i tate<br />
čez Savo, čez Dravo i dale ?...<br />
(pak su jim i kipe vrgli v muzej!)<br />
Čez pole hodim, gde od zdavnaj pod krvavom<br />
zemlinom skorjum<br />
v draču sprhli žitek v črvini s koščem čkomi,<br />
veter zgorec tišinu v zdehe obrača,<br />
sredi zime sunce piče kak kača<br />
i grize zmržnjenimi zubmi.<br />
Čez senokoše i njive friško zrasli, kinčasti<br />
dičiju se šoping centri<br />
i dok si megnul, skladišča, avtomobilski štacuni,<br />
vijaduktove baze,<br />
kupi šudra, smetišča maršerajo čez parcele<br />
(na terih ne bu več cvetja, ne tiča, ne čele).<br />
89
S pola i dola hitro, bez vole Bože,<br />
med Ijuctvo i rože fletno koraka napredek,<br />
zcementerano živlenje stopram kipi.<br />
I nišče se več baš nikaj ne toži, ne buni.<br />
Gda zemla itak od vekomaj v tožbalki čaka,<br />
i zakaj bi....?<br />
90
DAVORKA VIDOVIĆ – LIPLJIN<br />
Varaždin<br />
Zapis o Isadori ceramic power ženi...<br />
koja nestaja<br />
Vu sablasnomu burgu na kraju<br />
pozablenoga baroknoga varaša<br />
stanuvala je jejna vstreptala tenja.<br />
Z nepodnašanjom rezdirjana, neprifčena,<br />
othičena, v mozgu poremečena<br />
i vdilj prokletoga trplenja<br />
morti samo centimeter ili dva,<br />
v beli se je gajbi pomekavala<br />
na mestu papkajoč z povezom<br />
prek zelenih očeh.<br />
Godota čekajoč z poznanjem<br />
o nedohajanju.<br />
Polek zadovolstva čekajoč, bedastoči v spomen.<br />
Na kipcu jednoga jedinoga obloka<br />
vsamlena svetlost kristalnoga dneva se je zrcalela,<br />
i <strong>vu</strong> nji tenja pisanih špancirerov i pogdagda<br />
kak gešenk je čez njega pogledala i rekla<br />
najdrakšemu prijatelu:<br />
"Katayaku, pogleč! To je samo minijatura sveta<br />
<strong>vu</strong>gel nekakšnoga varlivoga <strong>vu</strong>fanja samo...<br />
jena črka, tak malo ljudih, tak malo tenjah,<br />
kak je lepo sam sedeti, i od seh<br />
črnih kontitentov lučeni biti<br />
čak i od žalosti."<br />
Kak je lepo sam v reštu kmice sedeti<br />
z črnimi lanci okovani,<br />
na dno jame zahičeni, <strong>vu</strong>z jedinu muziku<br />
opajajoče tirkizne<br />
duhe otkucajov z dalekoga turna.<br />
91
92<br />
O, kak je lepo vse ljude odhititi, lažlive misli,<br />
žufka čučenja... osim one zdavnašnje želje<br />
smrti objemanja.<br />
Lepo je, tak je lepo nestajati!<br />
Zarobiti se jedino z mučanjom...<br />
fkrotiti ga!<br />
Othititi vse kaj je balast,<br />
A balast je zapraf vse... i hoditi sam<br />
kak gladni tiger... v totalni...<br />
totalni kmici.
DAVORKA VIDOVIĆ – LIPLJIN<br />
Varaždin<br />
Portret Isadore ceramic power žene<br />
koja nestaja<br />
Rezbita plesniva škatula i bol za nepodnesti<br />
trga moje telo na dva nejednake dele<br />
povampirena z scenami z hostela znam još<br />
z norostjum prekrita dotikavati<br />
kmične trage miluvanjih...<br />
... besprekorno kak i navek, a ve mučim<br />
kak drevo, ne smejem se danu, i noč mi žmefko dojde<br />
restrgati još malo mene prava je tentacija<br />
stalnosti časa <strong>vu</strong> kojemu se sam slepci znajti znaju<br />
z jakostjum lilastoga dotikanja, ona krvava Isadora sedi<br />
na dnu himmelovske škatule dobrovolno zverižena<br />
z novom vizijom čistoče v jejni roki nema topline<br />
samo mučeče črke i pozablanje meglenih<br />
beleh predelov, sam sneg na vrhu planine F.<br />
Štrajfana z pogledom bivšega šoca na nogah vidim kak<br />
raste te kmični lanec, kak divje meso i opkivle me kak<br />
jeziva plima<br />
a duha algah vezda samo dalka, črna senja postaja.<br />
Š črnimi klešči objeta v buncanju je čula samu sebe<br />
kak mu<br />
pripovesti o tirkizni sreči pripoveda.<br />
Pak nove i nove laži<br />
v trepčočemu norijanju jejnoga uma više neje bilo<br />
mesta niti za koga.<br />
Čak niti za bol.<br />
Vezda više ne.<br />
<strong>Ne</strong>.<br />
tentacija – napast, izazov, stalnost – čvrstoća, nepokolebljivost, zveriženi –<br />
okovan, sapet, črka – slovo, grafem, šoc – ljubavnik, dojebnik, divje meso<br />
– tumor, novotvorina<br />
93
9 7 8 9 5 3 6 5 4 0 3 2 7