Sociologija i prostor 2007-2.indb - Institut za društvena istraživanja u ...
Sociologija i prostor 2007-2.indb - Institut za društvena istraživanja u ...
Sociologija i prostor 2007-2.indb - Institut za društvena istraživanja u ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Časopis <strong>za</strong> istraživanja <strong>prostor</strong>noga i sociokulturnog razvoja<br />
Godina 45.<br />
Zagreb, travanj–lipanj <strong>2007</strong>.<br />
Broj 176 (2)<br />
str. 145–244<br />
Sadržaj<br />
Članci<br />
Živka Staničić: Postmoderni tip medicinskog pluralizma: o statusu alternativnih<br />
modaliteta liječenja na suvremenom medicinskom tržištu 147<br />
Branimir Krištofić: Digitalna nejednakost 165<br />
Amorino Poropat, Zdravko Šergo, Jasmina Gržinić: Značajke groblja Poreč<br />
(1920.–1993.) 183<br />
Nikola Skledar: Freudovo shvaćanje kulture između erosa i thanatosa.<br />
Tumačenje Paula Ricoeura 203<br />
Recenzije, prikazi i informacije<br />
Ljubinko Pušić: Pisanje grada. Urbana svakodnevica (Dušica Seferagić) 213<br />
Dimitrije Sergejev (ur.): Hrvatska i Europa. Korijeni integracija (Klara Bilić Meštrić) 215<br />
Milovan Antonić: “Agrojapra” <strong>za</strong>družni putokaz u Podgrmeču (Antun Petak) 219<br />
Dragoljub B. Đorđević, Dragan Todorović, Ljubiša Mitrović (ur.): Islam at the Balkans<br />
in the Past, Today and in the Future (Goran Goldberger) 224<br />
Social Structures and <strong>Institut</strong>ions: The Quest for Social Justice, IUC, Dubrovnik,<br />
18. lipnja do 23. lipnja <strong>2007</strong>. (Jelena Zlatar) 228<br />
Informacija o stručnom posjetu <strong>za</strong>drugama i <strong>za</strong>družnim institucijama u južnoj Italiji,<br />
Siciliji i Crnoj Gori u organi<strong>za</strong>ciji Hrvatskog poljoprivrednog <strong>za</strong>družnog<br />
save<strong>za</strong> od 27. travnja – 6. svibnja <strong>2007</strong>. (Anton Matijašević, Branko<br />
Žalac, Zoran Starešina, Davorin Papeš) 232<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
145
Journal for Spatial and Socio-Cultural Development Studies<br />
Volume 45.<br />
Zagreb, April–June <strong>2007</strong><br />
Number 176 (2)<br />
pp. 145–244<br />
Contents<br />
Articles<br />
Živka Staničić: Post-Modern Type of Medical Pluralism: Alternative Medical<br />
Treatments on Contemporary Medical Market 147<br />
Branimir Krištofić: Digital Inequality 165<br />
Amorino Poropat, Zdravko Šergo, Jasmina Gržinić: Characteristics of Poreč<br />
Cemetery (1920–1993) 183<br />
Nikola Skledar: Paul Ricoeur’s Interpretation of Freud’s Views of Culture Between<br />
Eros and Thanatos 203<br />
Reviews, presentations and information<br />
Ljubinko Pušić: About the City. Urban Daily Routine (Dušica Seferagić) 213<br />
Dimitrije Sergejev (ed.): Croatia and Europe. Roots of Integration (Klara Bilić Meštrić) 215<br />
Milovan Antonić: “Agrojapra” Farming Cooperative Signpost in Podgrmeč (Antun Petak) 219<br />
Dragoljub B. Đorđević, Dragan Todorović, Ljubiša Mitrović (eds.): Islam at the Balkans<br />
in the Past, Today and in the Future (Goran Goldberger) 224<br />
Social Structures and <strong>Institut</strong>ions: The Quest for Social Justice, IUC, Dubrovnik,<br />
18th – 23th of June <strong>2007</strong> (Jelena Zlatar) 228<br />
Information on Visiting Farming Cooperatives and <strong>Institut</strong>ions in South Italy,<br />
Sicily and Montenegro in the Organi<strong>za</strong>tion of the Croatian Farming<br />
Cooperative Union (Anton Matijašević, Branko Žalac, Zoran Starešina,<br />
Davorin Papeš) 232<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
146
UDK: 615.85:616-08<br />
Prethodno priopćenje<br />
Postmoderni tip medicinskog pluralizma:<br />
o statusu alternativnih modaliteta liječenja<br />
na suvremenom medicinskom tržištu<br />
Živka Staničić<br />
Farmaceutsko-biokemijski fakultet<br />
e-mail: zstanicic@pharma.hr<br />
SAŽETAK Sve veće prisutstvo alternativnih modaliteta na medicinskom tržištu suvremenih,<br />
razvijenih zemalja otvara nekoliko sklopova pitanja: <strong>za</strong>što su alternativni<br />
modaliteti liječenja u posljednje vrijeme <strong>za</strong>posjeli onaj fizičko-geografski odnosno<br />
socio-kulturni <strong>prostor</strong> na kojem je apsolutnu dominaciju od sredine 19. stoljeća<br />
imala akademska ili ortodoksna medicina?; je li prisustvo sve većeg broja nebiomedicinskih<br />
opcija liječenja na medicinskom tržištu sadašnjih razvijenih zemalja dokaz<br />
kraja biomedicinske hegemonističke pozicije i uspostave genuinog medicinskog<br />
pluralizma?; koliko <strong>prostor</strong>a na suvremenom medicinskom tržištu mogu ishoditi<br />
različiti alternativni modaliteti liječenja, tj. mogu li oni, s obzirom na sve izražajniji<br />
trend populari<strong>za</strong>cije i stjecanja legitimiteta, postati “mainstream” unutar formalnog<br />
zdravstveno-<strong>za</strong>štitnog sustava razvijenih <strong>za</strong>padnih zemalja?<br />
Pokušavajući odgovoriti na navedena pitanja, u članku se pobliže razmatraju strukturne<br />
socio-kulturne te političko-ekonomske mijene postmodernog društva koje<br />
stvaraju idealne uvjete <strong>za</strong> procvat alternativnih opcija liječenja: opsjednutost suvremenog<br />
čovjeka zdravljem/tijelom, novi socijalni/zdravstveni pokreti, neoliberalna<br />
zdravstveno-<strong>za</strong>štitna paradigma, ne<strong>za</strong>dovoljavajuća terapeutska učinkovitost biomedicinske<br />
paradigme, a posebno sve veći broj iatrogenih bolesti koje generira njezin<br />
mehanicističko-redukcionistički pristup...<br />
Nasuprot uvriježenim i općeprihvaćenim tiradama o uspostavi genuinog medicinskog<br />
pluralizma na suvremenom medicinskom tržištu, u članku se podastire niz<br />
doka<strong>za</strong> koji podupiru tvrdnju o tome da se, i u postmodernom društvu, usprkos<br />
eksponencijalnom porastu alternativne medicine, hegemonistička pozicija biomedicinskog<br />
modaliteta liječenja i dalje reproducira.<br />
Ključne riječi: porast alternativnih modaliteta liječenja, predmoderni medicinski<br />
plurali<strong>za</strong>m, projekt profesionali<strong>za</strong>cije liječnika, “novi” medicinski<br />
plurali<strong>za</strong>m, medicina utemeljena na dokazima.<br />
Primljeno: rujan <strong>2007</strong>.<br />
Prihvaćeno: listopad <strong>2007</strong>.<br />
Copyright © <strong>2007</strong> <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu – <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb<br />
Sva prava pridržana – All rights reserved<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
147
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 147–164<br />
“Što se eg<strong>za</strong>ktnije i preciznije može učiniti kad se izučava<br />
čovjek no da mu se priznaju ljudska svojstva?<br />
(Sartre, 1984.)<br />
1. Proliferacija alternativnih opcija liječenja<br />
Oslanjanje ljudi na alternativnu medicinu 1 u <strong>za</strong>padnim, razvijenim zemljama u posljednjih<br />
nekoliko desetljeća bilježi “dramatičan”, “eksponencijalan” porast (Sharma,<br />
1990.; Lloyed et al.; 1993.; Saks, 1994.; Scambler, 2002.; Cant and Sharma,<br />
2003.; Giveon et al., 2004.; Busch, 2004.; Fadlon, 2004.; Barry, 2005.; Sointu, 2006.;<br />
Harris et al., 2006.). Podaci o stalno rastućoj popularnosti alternativnih modaliteta<br />
liječenja 2 nedvojbeno ukazuju da oni postaju “važan element u modernom konzumerskom<br />
društvu koji nije ograničen isključivo na supkulturne ili etničke grupe”<br />
(Fadlon, 2004.:2423). Iako se donedavno i najmanji ekskurs akademske medicine<br />
u područje alternativne medicine cehovskom rigidnošću osuđivao i kažnjavao, u<br />
današnje vrijeme zdravstveni profesionalci neortodoksne terapije “uzimaju ozbiljno,<br />
a značajan broj liječnika opće prakse čak ih inkorporira u svoje djelovanje”<br />
(Taylor, Field, 2003.; Barry, 2005.). Uključivanje alternativne medicine u nastavne<br />
programe medicinskih škola, jednako kao i osnivanje bolničkih odjela u kojima se<br />
pružaju alternativni modaliteti liječenja, uobičajena je praksa u brojnim razvijenim<br />
<strong>za</strong>padnim zemljama (Schneirov; Geczik, 2002.). Taj trend u stopu prati “državna<br />
regulacija i akreditacija sve većeg broja alternativnih modaliteta liječenja” (Josefek,<br />
2000.) 3 . Osim što je bitno promijenio “lice” mnogim socijalnim institucijama, sadašnji<br />
razvoj nealopatskih modaliteta liječenja pokrenuo je i jednu novu industriju<br />
čija ekonomska važnost iz dana u dan sve više raste.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
148<br />
Cilj rasprave koja slijedi nije pružiti iscrpnu inventuru alternativne medicine, već<br />
pobliže razmotriti socio-kulturni te političko-ekonomski kontekst tzv. postmodernog<br />
društva u kojem dolazi do njezinog procvata. U tu svrhu bit će potrebno<br />
odgovoriti na tri sklopa pitanja: 1. <strong>za</strong>što su alternativni modaliteti liječenja <strong>za</strong>posjeli<br />
onaj fizičko-geografski i socio-kulturni <strong>prostor</strong> (razvijene <strong>za</strong>padne zemlje) na<br />
kojem apsolutnu dominaciju od sredine 19. stoljeća ima akademska ili ortodoksna<br />
medicina; 2. je li prisustvo sve većeg broja različitih terapeutskih modaliteta na<br />
medicinskom tržištu razvijenih zemalja dokaz kraja biomedicinske hegemonističke<br />
pozicije te uspostave genuinog medicinskog pluralizma i, naposljetku, 3. koliko<br />
<strong>prostor</strong>a na suvremenom medicinskom tržištu mogu ishoditi alternativni modaliteti<br />
1 Navedena pojmovna sintagma koristi se kao krovni konstrukt <strong>za</strong> sve one modalitete<br />
liječenja koji se nalaze izvan “uobičajenog” područja djelovanja <strong>za</strong>padne ortodoksne medicinske<br />
prakse.<br />
2 Procjenjuje se da je krajem 1990. godine broj korisnika alternativne medicine u Britaniji<br />
dosegnuo brojku od 19 milijuna (Andrews, 2003.).<br />
3 Procijenjeno je da u Velikoj Britaniji djeluje oko 50.000 različitih alternativnih liječnika što<br />
je 60% više od broja liječnika opće prakse (Fulder, 1996.).
Ž. Staničić: Postmoderni tip medicinskog pluralizma...<br />
liječenja, odnosno, mogu li oni, s obzirom na sve izraženiji trend popularnosti i<br />
stjecanja legitimiteta, postati “mainstream” unutar formalnog zdravstveno-<strong>za</strong>štitnog<br />
sustava razvijenih <strong>za</strong>padnih zemalja?<br />
2. Predmoderni tip medicinskog pluralizma<br />
Isticanje najnovije pojave procvata alternativnih modaliteta liječenja na suvremenom<br />
medicinskom tržištu ne smije, međutim, previdjeti činjenicu da su i u prijašnjim<br />
razdobljima, na tom istom socijalnom <strong>prostor</strong>u, cvjetale najrazličitije opcije<br />
liječenja. Konkretnije, sve do otprilike sredine 19. stoljeća (potpuna vremenska<br />
usklađenost, dakako, ne postoji), u <strong>za</strong>padnim zemljama na medicinskom tržištu<br />
usporedo je djelovao veliki broj međusobno konkurentskih, “dramatično različitih<br />
medicinskih i zdravstvenih kultura” (Riley, 2001.), “kognitivno disonantnih praktičara”<br />
(Little et al., <strong>2007</strong>.) ili opcija, ili modaliteta liječenja. U mnoštvu najrazličitijih<br />
“pomagača”, ortodoksni liječnici predstavljali su, <strong>za</strong>pravo, samo manji dio. Pretežni<br />
dio terapeuta činili su primalje, namještači kostiju, medicinske sestre, ljekarnici,<br />
brijači (obavljaju manje operacije), herbalisti, narodni i religiozni izlječitelji, homeopati...<br />
Važno je istaknuti da među ovako različitim modalitetima liječenja još uvijek<br />
nije uspostavljena čvrsta hijerarhijska podjela, naprotiv, svaki modalitet liječenja<br />
ima potpuno ravnopravnu poziciju na <strong>za</strong>jedničkom socijalnom <strong>prostor</strong>u, pa bismo<br />
mogli reći da među različitim opcijama liječenja (koje sve karakterizira manjak paradigme)<br />
vlada, u određenom smislu, “sretna koegzistencija” (Fournier, 2002.). Cant<br />
i Sharma takvo stanje nazivaju “predmoderni vid medicinskog pluralizma” (Cant;<br />
Sharma, 1999.). Bitnu karakteristiku ovog tipa medicinskog pluralizma možemo,<br />
polazeći s drugog kraja (i) ovako opisati – budući da se nijedan modalitet liječenja<br />
ne uspijeva nametnuti svojom terapeutskom učinkovitošću, niti jedan od njih ne<br />
uspijeva steći ekskluzivno pravo na pružanje medicinskih usluga. Ispravnije bi bilo<br />
ustvrditi da se svaki modalitet liječenja smatra jednako (bez)vrijednim jer još uvijek<br />
nije uspostavljena čvrsta linija podjele na “insidere” i “outsidere”, na “normalne”i<br />
“devijantne”, na “profesionalce”i “amatere”, “pseudo” članove ili, kako su ih, u najboljem<br />
slučaju nazivali, “ekscentrike”. 4<br />
Iako samo ukratko nagoviještene, dosadašnje analize dopuštaju postavljanje prvog<br />
važnog <strong>za</strong>ključka: u pred-modernim društvima, među raznorodnim modalitetima<br />
liječenja postoji jednaka distribucija moći, ili niti jedan modalitet liječenja nema<br />
hegemonističku poziciju odnosno nema legitimitet ni odbaciti drugačije modalitete<br />
liječenja (tek će moderno društvo stvoriti pretpostavke <strong>za</strong> to), ali ni ultimativno<br />
<strong>za</strong>htijevati da se svi ostali modaliteti s njim usuglase (što je, kao što ćemo poka<strong>za</strong>ti,<br />
bitna karakteristika novog tipa medicinskog pluralizma koji se uspostavlja u razdoblju<br />
postmodernog društva).<br />
4 Razdoblja u kojima se nijedna teorija ne može, ni približno, smatrati općeprihvaćenom,<br />
Kuhn (1999.) naziva “preparadigmatičnim”.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
149
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 147–164<br />
3. Modernistički projekt ili o tome kako (i kada) je ortodoksna medicina<br />
<strong>za</strong>posjela sveukupni <strong>prostor</strong> na medicinskom tržištu<br />
Ubr<strong>za</strong>ni procesi moderni<strong>za</strong>cije društva sredinom 19. stoljeća bitno mijenjaju postojeću<br />
ravnopravnu distribuciju moći među različitim modalitetima liječenja na<br />
medicinskom tržištu. Razloge valja potražiti u profesionali<strong>za</strong>ciji, glavnom obilježju<br />
moderni<strong>za</strong>cije. Projekt profesionali<strong>za</strong>cije svodi se na sljedeće: budući da država<br />
u ortodoksnim liječnicima prepoznaje onu grupaciju koja na najbolji način može<br />
ostvariti njezin prioritetan cilj – “suzbiti socijalne sukobe i transformirati ‘besposličare’<br />
u proizvođače” (Foucault, 1975.) te “opsluživati mase” (Jaspers, 1998.) 5 – ona<br />
liječnicima, <strong>za</strong>uzvrat, garantira visoki stupanj profesionalne autonomije, osigurava<br />
monopol nad pružanjem medicinskih usluga, organizira shemu zdravstvenog<br />
osiguranja koja uključuje samo biomedicinske oblike zdravstvene <strong>za</strong>štite... Prema<br />
tome, ortodoksna medicina, ne toliko snagom vlastite evidencije 6 , koliko zbog izdašne<br />
institucionalne, strukturalne pomoći države 7 , počinje <strong>za</strong>uzimati hegemonistički<br />
položaj na medicinskom tržištu istiskujući, pritome, sve ostale neortodoksne<br />
modalitete liječenja na društvene margine 8 . Iako kao glavne argumente <strong>za</strong> dobivanje<br />
jurisdikcije, a time i istiskivanja konkurentskih modaliteta liječenja s medicinskog<br />
tržišta 9 , liječnici ističu svoje apstraktno, “formalno” ili “više znanje” (Freidson,<br />
1986.), sukob se prvenstveno vodi oko pitanja tko će pružati medicinske usluge, a<br />
ne oko toga kakva usluga treba biti. Profesionali<strong>za</strong>cijom se, dakle, ortodoksni liječnici,<br />
nastoje prvenstveno “segregirati od onih koji se ne smatraju prikladnima <strong>za</strong><br />
ula<strong>za</strong>k u profesiju, obično na temelju obrazovnih kvalifikacija” (Bakx, 1991.:28).<br />
Uspostava profesionalne (nad)moći liječnika na medicinskom tržištu sagledava se<br />
u sociologiji u terminima “medikali<strong>za</strong>cije”. Tri su strategije kojima se ona provodi:<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
150<br />
5 Imperativ ekonomskog razvoja u to vrijeme, nalagao je, naime, zdravu radnu snagu i<br />
kontrolu priliva stanovništva.<br />
6 “Sve do početka 19. st. prakticiranje onoga što će se kasnije nazvati ‘ortodoksna medicina’<br />
bilo je teško razlikovati od ‘narodne medicine’ koju su prakticirali neobučeni šarlatani”<br />
(Wright, 1992.).<br />
7 Pitanje odnosa alternativne medicine i akademske, znanstvene medicine, može se, bez<br />
ostatka, usporediti s odnosom između religijskih sekti i crkvene organi<strong>za</strong>cije: “Na polju<br />
religije povijest sekti nudi prebogat nauk o prolaznosti entuzijastičkih pokreta koji su živjeli<br />
samo od uvida svojih utemeljitelja i njihove osobne prodornosti u njihovoj okolici i kojima<br />
nije uspjelo dospjeti do organi<strong>za</strong>cije nalik crkvenoj” (Gehlen, 1986.:273).<br />
8 Unatoč tome što je biomedicina tada temeljito “pomela” alternativnu medicinu s medicinskog<br />
tržišta, pogrešno bi bilo govoriti o njezinom potpunom “nestanku”. Umjesto pojma<br />
“nestanak” primjerenije je koristiti pojam “eklipsa” koji se odnosi na ciklične i temporalne<br />
fenomene u kakve, nema sumnje, spada i kultura. Kultura, naime, nije nikada statična<br />
– ono što je danas neortodoksno, sutra može postati ortodoksno (Bakx, 1991.:35).<br />
9 Uspostava monopola nad pružanjem usluga posebno je važna, ističe MacDonald, <strong>za</strong> one<br />
profesije (među koje, prije svega, spada liječnička) koje prodaju ono “što je nevidljivo” budući<br />
da se “prodaju u obliku usluga koje se ne mogu unaprijed vidjeti u izlogu”. Riječ je o<br />
onoj vrsti stručnjaka kojima “kupac” treba povjeriti svoj “‘život, zdravlje, novac, vlasništvo,<br />
pa čak i besmrtnu dušu” (cit. prema Haralambos; Holborn, 2002.:62).
Ž. Staničić: Postmoderni tip medicinskog pluralizma...<br />
1. proširenje medicinskog autoriteta nad problemima koji prije nisu bili sagledani<br />
kao medicinski 10 ; 2. pozivanje na autoritet i učinkovitost biomedicinske znanosti<br />
iako je posrijedi puka borba <strong>za</strong> prevlast na tržištu medicinskih usluga; 3. stjecanje<br />
moći ne samo nad bolesnikom, već i nad ostalim nebiomedicinskim modalitetima<br />
pružanja zdravstvene <strong>za</strong>štite (Bilton et al., 1997.). Potonja strategija uključuje marginaliziranje<br />
svakog korpusa znanja koji nije strogo na biomedicinskom paradigmatskom<br />
tragu. U osnovi, riječ je o društveno-ekonomskim sukobima koji se “odmah<br />
prevode u sukobe suparničkih škola mišljenja” pri čemu svaka od njih “teži da<br />
se učvrsti, i da diskreditira, ako ne i likvidira, konkurentski korpus znanja” (Berger;<br />
Luckmann, 1992.:107). Dominacija biomedicine nad ostalim nebiomedicinskim<br />
modalitetima liječenja, koja na bitan način podrazumijeva “učvršćivanje” vlastitog<br />
te istovremeno “diskreditiranje” tuđeg korpusa znanja, postiže se, među ostalim,<br />
uz pomoć određenog sklopa jezičnih izra<strong>za</strong>. Konkretno, ne bi li ozloglasila a potom<br />
i odaslala u podređen položaj, odnosno stavila izvan snage svaki modalitet<br />
liječenja koji joj se protivi, biomedicina se koristi bogatim “arsenalom” jezičnih<br />
izričaja (od kojih mnogi djeluju poput anateme): “primitivna” medicina, “magično-religiozna”,<br />
“misteriozna mješavina”, “nadriliječništvo”, “šarlatanstvo”, “poganska”,<br />
“predznanstvena”, “neznanstvena”, “pseudo”, “rezidua” iz predznanstvenog<br />
vremena, “amaterska”, “narodna”, “tradicionalna”, “marginalna”, “neprofesionalna”,<br />
“natprirodna” 11 ... Ovaj tvrd govor koji implicira isključivo pejorativne predodžbene<br />
sadržaje i značenja, odnosno jasne negativne konotacije svakog navedenog izra<strong>za</strong><br />
ponaosob, ima svrhu ne samo a priori obezvrijediti i osporiti kognitivnu i operativnu<br />
vrijednost alternativne medicine (jer svaki od navedenih izra<strong>za</strong> naglašava<br />
duboki jaz između dva “korpusa znanja” među kojima ne može biti teorijskog i/ili<br />
metodskog kontinuiteta), već i alternativne modalitete liječenja proka<strong>za</strong>ti operativno<br />
neupotrebljivima, pa i krajnje opasnima po čovjekovo zdravlje 12 . S obzirom na<br />
(tadašnju) čvrstu hegemonističku poziciju ortodoksne medicine, navedena kontekstuali<strong>za</strong>cija<br />
alternativne medicine nije nimalo sporna.<br />
4. Postmoderni tip medicinskog pluralizma<br />
Uvriježene negativne jezične izričaje, koje je medicinski establišment koristio <strong>za</strong> alternativnu<br />
medicinu, u razdoblju postmoderne se proglašavaju nepodobnima i <strong>za</strong>mjenjuju<br />
novim, semantički značajno ublaženim jezičnim tvorevinama. Za razliku<br />
10 I kao što je nekada svećenik bio “posvuda prijeko potreban, pri svakom prirodnom<br />
događaju u životu – pri porođaju, braku, bolesti, smrti”, sada na njegovo mjesto stupa liječnik.<br />
Izgleda da ništa u čovjekovom životu ne može proći bez svećenikovog/liječnikovog<br />
“naknadnog odobrenja” (Nietzsche, 1999.:43; Nietzsche, 2001.).<br />
11 Zanimljivo je da alternativnu medicinu u to vrijeme i sociologija najčešće sagledava u<br />
terminima “nelegitimiranog znanja, devijantnih sekti i kultova” (Sharma, 1996.).<br />
12 Konačni udarac alternativnoj medicini <strong>za</strong>daje država proglašavajući je u većini <strong>za</strong>padnih,<br />
razvijenih zemalja ilegalnom djelatnošću ili, u najboljem slučaju, uskraćujući joj javnu<br />
podršku.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
151
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 147–164<br />
od ranijih, novi jezični dispozitivi upućuju na kognitivnu i terapeutsku vrijednost<br />
alternativne medicine, poput navedenih: “komplementarna” medicina, “holistička”,<br />
“neortodoksna”, “paralelna”, “nekonvencionalna”, “heterodoksna”, “integrirana”,<br />
“integrativna” medicina 13 ... U okruženju oštro suprotstavljenih “starih” i “novih”<br />
sklopova izričaja <strong>za</strong> alternativnu medicinu, pred oči nam iskrsava jedno važno<br />
Gadamerovo upozorenje. Kada se radi o tako značajnim promjenama u jezičnom<br />
izričaju (terminološkoj reviziji) treba biti opre<strong>za</strong>n jer, pojašnjava Gadamer, nije riječ<br />
tek o pukom preimenovanju. Naime, svaka značajnija promjena, kako u društvu<br />
tako i u individualnom, autentičnom životnom iskustvu, u pravilu dovodi ili do varijacija<br />
(više ili manje primjetnih) u jezičnom izričaju ili do potpune <strong>za</strong>mjene starih<br />
jezičnih izričaja novima 14 . Posebno važnom smatramo Gadamerovu uopćenu napomenu<br />
o tome da su promjene koje se zbivaju u jezičnom izričaju u suvremenom<br />
društvu kvalitativno drugačije. Sada se, naime, jezik počinje regulirati “sa svjesnim<br />
ciljem” što znači da promjene u jezičnom izričaju ne predstavljaju puko normiranje,<br />
već postaju “svjesno priručan instrument politike” (Gadamer, 1977.:25). Prihvatimo<br />
li spomenutu tvrdnju (u tehničkoj civili<strong>za</strong>ciji reguliranje, odnosno preimenovanje<br />
jezika uvijek se vrši sa “svjesnim ciljem”), predstoji ispitati koji (ili, bolje, čiji) cilj se<br />
krije i<strong>za</strong> <strong>za</strong>mjene jezičnih izričaja <strong>za</strong> alternativnu medicinu.<br />
Elementaran kontekst neophodan <strong>za</strong> razumijevanje one politike kojoj je postalo<br />
neprimjereno i izlišno apriorno korištenje pejorativnih izra<strong>za</strong> <strong>za</strong> alternativnu medicinu,<br />
čini anali<strong>za</strong> statusa odnosno legitimiteta biomedicinskih liječnika u postmodernom<br />
društvu 15 . Taj ćemo status pokušati opisati u najkraćim crtama: čvrsta<br />
alijansa koju su u razdoblju modernog društva biomedicinski liječnici izgradili s<br />
javnošću i državom 16 , u postmoderni pokazuje ozbiljne napukline 17 . Općenito,<br />
svaka stvar, svaki odnos među ljudima u postmoderni postaje upitan. Na svakom<br />
koraku primjetan je gubitak vjere, povjerenja 18 , osjećaja pripadanja, sve <strong>za</strong>jedno<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
152<br />
13 Na tragu promijenjene strategije uspostavlja se sadašnji službeni naziv <strong>za</strong> alternativnu<br />
medicinu: komplementarna i alternativna medicina (“complementary and alternative medicine”,<br />
CAM).<br />
14 U posljednje vrijeme, takve jezične “preobuke” pogađaju i druge pojmove kao npr. pojam<br />
“radnik” koji se nadomješta neutralnim terminima “<strong>za</strong>poslenik” i/ili “posloprimac” i/ili<br />
“djelatnik”. Na taj se način sugerira da ulazimo u “postpolitički” poredak u kojem više nisu<br />
legitimni klasni konflikti.<br />
15 Budući da nismo u mogućnosti, ne samo na ovom mjestu nego i inače, podrobno pobrojiti<br />
sve presudne promjene koje donosi postmoderna, istaknut ćemo samo one koje imaju<br />
(ne)posredne reperkusije na predmet koji mi tematiziramo.<br />
16 Posebno čvrst odnos kojeg biomedicinska profesija ima s državom, priskrbljuje joj,<br />
opravdano, oznaku “agenta države” (Navarro, 1978.).<br />
17 Navedena tvrdnja implicira kako legitimitet biomedicinskih liječnika “nije dan ili uspostavljen<br />
jednom <strong>za</strong> svagda, nego se treba neprestano izgrađivati” (Fournier, 2002.:118).<br />
18 “Zapravo se danas ne može imati povjerenja ni u jednu stvar, ni u jednu službu, ni u<br />
jedno zvanje, ni u jednu osobu dok se u pojedinom slučaju pobliže ne uvjerimo. Svakome<br />
upućenom poznate su obmane, prevrtanja i nepouzdanost na vlastitu području. Povjerenje<br />
još postoji samo u pojedinačnom najužem krugu, nema povjerenja u totalitetu” (Jaspers,<br />
1998.:82).
Ž. Staničić: Postmoderni tip medicinskog pluralizma...<br />
u stopu prati rastući osjećaj straha 19 , rizika. “Sve se ćuti ugroženim u svojoj supstanciji”<br />
(Jaspers, 1998.) ili, kako bi Lyotard rekao, nastupa “desupstancijali<strong>za</strong>cija<br />
svih velikih priča” koje su važile kao istinite kroz najveći dio 20. stoljeća. Jedna<br />
od tih “velikih priča” u čiju se “istinitost” počelo otvoreno sumnjati predstavlja (i)<br />
liječnik, netko tko je (nekoć) <strong>za</strong>dobio naše povjerenje, poštovanje, visoki socijalni<br />
status, kulturni autoritet, autonomiju, monopol, da bi, <strong>za</strong>uzvrat, vodio brigu o<br />
našem zdravlju primjenjujući svoje profesionalne prosudbe čvrsto utemeljene na<br />
moralnom kodeksu. Odumiranju takvog tipa liječnika u razdoblju postmoderne<br />
kumovala je, prije svega, činjenica da se biomedicinska paradigma, kao temelj<br />
djelovanja ortodoksne medicine, pokazuje ne samo sve manje učinkovitom u nošenju<br />
s “novim biološkim poretkom”, kronično-degenerativnim bolestima, već i<br />
sve manje sigurnom zbog iatrogenih bolesti 20 koje prouzrokuje njezin redukcionističko-mehanicistički<br />
pristup 21 . (Postmodernističku “raščaranost” biomedicinom<br />
dodatno pojačavaju njezina neispunjena obećanja o izlječenju svih bolesti pa čak<br />
i posti<strong>za</strong>nju vječne mladosti tj. besmrtnosti 22 ). Suočeni, dakle, s neprijemčivošću<br />
biomedicinske paradigme na novonastale probleme (kronično-degenerativne bolesti),<br />
tj. suočeni s njezinim fundamentalnim nepravilnostima i nedostatnostima,<br />
biomedicinski i državni establišment shvaćaju da više nije oportuno voditi nesmiljeni,<br />
izravni i, po mnogo čemu, nedolični rat protiv svakog modaliteta liječenja<br />
koji nije strogo na biomedicinskom paradigmatskom tragu 23 .<br />
Budući da središnje načelo medicinskog scijentizma (vjerovanje u jedan jedini koherentni<br />
svijet činjenica koji se može precizno i konzekventno prika<strong>za</strong>ti) u postmoderni<br />
dolazi pod udar žestokih kritika, pa i odbacivanja, potraga ljudi <strong>za</strong> alternativnim<br />
medicinskim objašnjenjima i rješenjima ne može se više ničim suzbiti.<br />
Upravo stoga jezične “preobuke” trebaju stvoriti privid odvraćanja od faktuma zna-<br />
19 “Strah <strong>za</strong> život prebacuje se na tijelo. Unatoč povećanim izgledima glede trajanja života,<br />
vlada i sve veći osjećaj životne nesigurnosti” (Jaspers, 1998.:62).<br />
20 “National Health Service Engleske i Welsa utvrdio je da jedan od deset bolničkih pacijenata<br />
doživi neki oblik kliničke pogreške” (Waring, <strong>2007</strong>.).<br />
21 Znanstveno-tehnološka medicina intervenira u čovjekov organi<strong>za</strong>m kao da je riječ o<br />
“pasivnom materijalu” ili neživoj tvari.<br />
22 Najbolji dokaz da medicinski utopi<strong>za</strong>m i biofantazije nisu samo obilježje mitskih vremena<br />
(u Epu o Gilgamešu riječ je o potrazi <strong>za</strong> “biljkom života”) predstavlja definicija zdravlja<br />
SZO-a: “Zdravlje je stanje potpunog fizičkog, psihičkog i socijalnog blagostanja, a ne samo<br />
odsustvo bolesti”.<br />
23 Ima pokušaja da se isključiva <strong>za</strong>sluga <strong>za</strong> procvat alternativne medicine pripiše upravo<br />
ortodoksnoj medicini. Takva pogrešna sugestija proizlazi i iz sljedeće teze: “Sa <strong>za</strong>tiranjem<br />
starih kultura propala je i golema botanička i medicinska predaja u kojoj su bila sabrana<br />
tisućljeća pomnog opažanja i empirijskog eksperimentiranja, a čija je izvanredna otkrića<br />
(američki Indijanci, na primjer, primjenjivali su ‘zmijski korijen’(recerpin) kao sredstvo <strong>za</strong><br />
umirenje kod duševnih bolesti) moderna medicina počela shvaćati tek danas i uglavnom<br />
prekasno” (Mumford, 1986.:14). Problematičnost ove teze nije samo u tome što se njome<br />
prikriva (i) odgovornost moderne medicine u “<strong>za</strong>tiranju” starih medicinskih kultura, već<br />
i u implikaciji da je moderna medicina posve autonomno, neovisno od pritisaka izvana,<br />
spoznala terapeutski učinak alternativne medicine.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
153
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 147–164<br />
nosti prema svijetu života i psihološkim fenomenima kao što su stavovi, mišljenja<br />
i vjerovanja... (tzv. “pragmatički” plurali<strong>za</strong>m). Na scenu stupaju, postmoderni posebno<br />
omiljene medicinske teorije (u koje spada i teorija komplementarnosti) koje<br />
nastanak novih teorija ne sagledavaju u smislu Kuhnove <strong>za</strong>mjene jedne paradigme<br />
drugom, već kao stanje istovremenog, “prijateljskog”, postojanja brojnih, u<strong>za</strong>jamno<br />
kontradiktornih teorija (“novi eklektici<strong>za</strong>m”). Antropolog Press takve teorije naziva<br />
“simpatričke” jer one, poput “simpatričkih” vrsta u ekosustavu, djeluju paralelno,<br />
odnosno, koegzistiraju i takmiče se u dinamičkom međuodnosu (Rogers, 1991.).<br />
Kako je temeljna te<strong>za</strong> teorije komplementarnosti da postoji, i da će uvijek postojati,<br />
alternativni univerzumi značenja i objašnjenja, korištenje jezičnih “preobuka” dobiva<br />
nadasve važno simboličko djelovanje – one postaju sastavni dio gotovo obrednog<br />
institucionaliziranja (a ono je, po definiciji, duboko političko) kojim biomedicina/država<br />
intenzivira vjerovanje javnosti u terapeutsku učinkovitost alternativne<br />
medicine. Zbog iznenadnog urušavanja dotadašnje čvrste hijerarhijske podjele na<br />
znanstvenu i alternativnu medicinu, biomedicinski establišment prisiljen je napustiti<br />
apriorno neprijateljsku poziciju potpunog odbacivanja alternativne medicine,<br />
te prihvatiti ideju suradnje s nebiomedicinski kvalificiranim praktičarima. Sasvim<br />
je pogrešno, međutim, u ovom naglom obratu biomedicine spram alternativne<br />
medicine vidjeti stvaranje “medicinskog pluralizma” u smislu “demokratske fuzije”<br />
ili komplementarnosti raznorodnih medicinskih teorija, ili “konceptualne višeslojnosti<br />
kao povijesnog kompromisa” (Wisser, 1988.). Iako, naime, postmoderna na<br />
svakom koraku javno deklamira svoju tobožnju sklonost pluralizmu, “otvorenost”<br />
biomedicine <strong>za</strong> suradnju s alternativnom medicinom valja, prije svega, sagledati<br />
kao “defanzivnu, politički motiviranu strategiju koja ima <strong>za</strong> cilj reducirati potencijalnu<br />
opasnost po biomedicinsku hegemonističku poziciju od strane alternativne<br />
medicine u terminima moći, <strong>za</strong>rade i statusa” (Saks, 1996.).<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
154<br />
Nadalje, povećavanjem broja i vrsta modaliteta liječenja na suvremenom medicinskom<br />
tržištu postiže se još jedan važan dobitak: u postmodernom društvu,<br />
koje je od zdravlja i tijela stvorilo “sekularnu religiju” (Filc, 2004.), udovoljava se<br />
potrebama sve “<strong>za</strong>htjevnijih kupaca” 24 u “lovu na zdravlje”. Takvom stanju silne<br />
i stalne čovjekove potrage <strong>za</strong> medicinskim intervencijama, znatno više nego što<br />
to ima smisla, na ruku idu duboke promjene koje nastaju u postmodernom društvu:<br />
deregulacija zdravstvenih usluga i prestrukturacija vlasništva. Na koncu ovih<br />
izvoda, valja istaknuti: u svojoj osnovi, jezične “preobuke” nisu ništa drugo nego<br />
terminološko izmotavanje, odnosno “svjesno priručan instrument” politike koju<br />
združenim snagama vodi biomedicinski i državni establišment ne bi li <strong>za</strong>taškali<br />
činjenicu da, unatoč terapeutskoj neučinkovitosti, biomedicinski liječnici de facto<br />
i dalje imaju monopolističku poziciju na medicinskom tržištu. Naime, usprkos<br />
tome što u postmodernom društvu biomedicina, u sve manjoj mjeri i na sve manje<br />
<strong>za</strong>dovoljavajući način, uspijeva “opsluživati mase” (čime se dovodi otvoreno<br />
24 U tu svrhu, gradi se mit o “refleksivnom” ili “ekspertnom” pacijentu – onom koji posve<br />
autonomno može (jer je <strong>prostor</strong> deregulacije medicinskih usluga i lijekova sve veći) odabrati<br />
najbolju zdravstvenu uslugu.
Ž. Staničić: Postmoderni tip medicinskog pluralizma...<br />
u pitanje njezina nadindividualna funkcija), država ne želi s njom na “radikalan<br />
način prekinuti vezu” (Cant; Sharma, 2003.). Razlozi su krajnje pragmatični – biomedicinski<br />
pristup, koji bolest sagledava isključivo kao patološku promjenu ili<br />
mehanički kvar do kojeg dolazi na individualnoj razini, pokazuje se državi osobito<br />
i dvostruko probitačnim. Objašnjenjem socijalnih problema u biomedicinskim<br />
terminima (desocijali<strong>za</strong>cija i reifikacija bolesti) društvo se, naime, oslobađa bilo<br />
kakve odgovornosti <strong>za</strong> etiologiju bolesti. Istovremeno, biomedicina, koja patologiju<br />
ograničava na individuu, otvara neslućeni <strong>prostor</strong> <strong>za</strong> primjenu tehnoznanosti ne<br />
samo na prirodnu okolinu već i na socijalni svijet. Općenito gledajući, temeljne<br />
postavke biomedicine dobro su usklađene ne samo s tehnički gotovo potpuno reguliranim<br />
društvom, već i s liberalnim političkim poretkom koji uspostavlja jednu<br />
novu zdravstveno-političku paradigmu čije se temeljne postavke sažimaju u sljedećem:<br />
svatko mora preuzeti individualnu odgovornost <strong>za</strong> vlastito zdravlje, odnosno<br />
“‘odgovornost <strong>za</strong> zdravlje’ ljudi nadilazi osiguranje zdravstveno-<strong>za</strong>štitnih sustava”<br />
(Green i Thorogood, 1998.).<br />
Sažimajući dosadašnje izvode valja još jednom poentirati – iako riječ “monopol” u<br />
sadašnjem, postmodernom društvu nije “omiljena”, svatko se, pa i biomedicinski<br />
liječnici, kako bi izbjegli konkurenciju, i dalje pokušava prika<strong>za</strong>ti jedinim “prirodnim<br />
‘izborom’” <strong>za</strong> potrošače (Nordström i Ridderstråle, 2002.). Naime, usprkos deklarativnom<br />
isticanju potrebe <strong>za</strong> izrazito snažnom konkurencijom (pluralizmom),<br />
svatko sanja (jasno, liječnici nisu iznimka) “kako nalazi poslovni Sveti Gral – privremeni<br />
monopol”. Samo onda “kada posjedujemo monopol” (bilo zemljopisni<br />
ili monopol na području proizvoda i usluga), “možemo di<strong>za</strong>ti cijene i ostvarivati<br />
natprosječan profit” (Nordström i Ridderstråle, 2002.). Dva su temeljna načina stjecanja<br />
monopola – prika<strong>za</strong>ti se “jeftinijim ili boljim rješenjem”. Sve skuplja, tehnologijom<br />
predodređena, biomedicinska dijagno<strong>za</strong> i terapija ne ostavljaju biomedicinskim<br />
liječnicima izbora: prisiljeni su bolesnika/javnost/državu uvjeriti da su “bolje”<br />
rješenje, a po mogućnosti, i da su isključivi “‘čuvari javnog zdravlja’” (Bakx, 1991.)<br />
deklamirajući uokolo: “biomedicina nema alternative” (Marušić i sur., 2004.).<br />
A. O vladajućem načelu u vrednovanju terapeutskog učinka alternativnih modaliteta<br />
liječenja ili o tome kako se reproducira hegemonistička pozicija biomedicine na<br />
suvremenom medicinskom tržištu?<br />
Do eksplicitnog odgovora na pitanje postavljeno u podnaslovu doći ćemo odgovarajući<br />
na jedno drugo, ali posve ekvivalentno: Tko, i na koji način, procjenjuje operativnu,<br />
terapeutsku vrijednost (a time automatski i status) alternativne medicine<br />
na medicinskom tržištu suvremenih, <strong>za</strong>padnih zemalja? Odgovor je očit – biomedicinski<br />
liječnici u svojim rukama <strong>za</strong>državaju legitimne kompetencije imenovanja.<br />
Oni (i dalje) predstavljaju onu krajnju ili višu instancu koja procjenjuje vrijednost,<br />
tj. terapeutsku ispravnost i učinkovitost svih nebiomedicinskih modaliteta liječenja.<br />
Jedina (nebitna) promjena do koje je došlo u postmoderni – a koja se svodi na to<br />
da je središte sukoba između biomedicine i alternativnih modaliteta liječenja pomaknuto<br />
od pitanja tko smije pružati medicinsku uslugu na pitanje kakva usluga<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
155
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 147–164<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
156<br />
treba biti, ne podupire tvrdnju o izmiještanju biomedicine iz njezine hegemonističke<br />
pozicije. Naprotiv, dodijelivši joj ulogu neprikosnovenog procjenitelja vrijednosti<br />
svakog alternativnog modaliteta liječenja, postmoderna je država biomedicini<br />
“injektirala” dodatnu snagu tako da ona i dalje neometano može učvršćivati svoju<br />
hegemonističku poziciju na suvremenom medicinskom tržištu. Sada se, naime,<br />
pod kapom “vrijednosno neutralne”, “objektivne” procjene terapeutske vrijednosti<br />
alternativnih modaliteta liječenja znatno suptilnije <strong>za</strong>meće i najmanji trag koji bi<br />
ukazivao da se u suštini radi o “goloj” borbi biomedicine protiv konkurencije. Dakle,<br />
promijenjeni stil borbe biomedicine <strong>za</strong> klijente na suvremenom medicinskom<br />
tržištu (koja je manje <strong>za</strong>okupljena evaluacijom učinka alternativne medicine, a više<br />
učvršćivanjem vlastitog legitimiteta), ne dovodi u pitanje činjenicu da biomedicina<br />
na suvremenom medicinskom tržištu i dalje vrši podjelu na one alternativne modalitete<br />
koji udovoljavaju i na one koje ne udovoljavaju njezinim kriterijima. I dok prvi<br />
mogu biti <strong>za</strong>konski odobreni, poznati i priznati na socijalnom <strong>prostor</strong>u, svi ostali<br />
se (i dalje) diskreditiraju i proglašavaju “autsajderima”. A kako se naziva stanje<br />
stvari u kojem isključivo jedna profesionalna grupacija (uz svesrdno sekundiranje<br />
države), ima moć određivati terapeutsku vrijednost svih drugih nebiomedicinskih<br />
modaliteta liječenja, nego li – monopol?! Iako, dakle, može “početi gubiti vjeru, pa<br />
i razmatrati alternative”, biomedicina se ni u jednom trenutku “ne odriče one paradigme<br />
koja ju je dovela u krizu” (Kuhn, 1999.:89). Ali, kao što smo već istaknuli,<br />
biomedicinske paradigme se “ne odriče” ni državni establišment – on od nje tek<br />
<strong>za</strong>htijeva veću učinkovitost. Tvrdnja da se ni biomedicinski ni državni establišment<br />
ne “odriče biomedicinske paradigme” neporecivo implicira kako se rješenje<br />
veće terapeutske učinkovitosti ne pronalazi labavljenjem ili nadilaženjem pravila<br />
biomedicinske paradigme i njihovom “demokratskom fuzijom” (Rogers, 1991.) s<br />
drugim medicinskim teorijama, već upravo suprotno – radikali<strong>za</strong>cijom osnovnih<br />
načela biomedicine. Konkretno, središnje načelo scijentizma (vjerovanje u postojanje<br />
jednog jedinog svijeta čvrstih, objektivnih činjenica koje se dadu, bez ostatka<br />
precizno i konzekventno opisati) u postmoderni se ne dokida, već se, naprotiv,<br />
dodatno produbljuje i <strong>za</strong>oštrava. Zahtjev <strong>za</strong> <strong>za</strong>oštravanjem pravila biomedicinske<br />
paradigme – koji se “ultimativno postavlja u nesigurnoj ekonomskoj klimi i<strong>za</strong>zvanoj<br />
naftnom krizom i rastućim javnim izdacima <strong>za</strong> biomedicinske intervencije 70-<br />
tih godina” (Jackson i Scambler, <strong>2007</strong>.), globalnom recesijom i restrukturiranjem<br />
kapitala, iznjedrio je, tobože politički neutralan, znanstveni, formalni koncept “medicine<br />
utemeljene na dokazima” (“evidence-based medicine”) koji tijekom 90-tih<br />
postaje “ključni koncept zdravstvene politike” (Timmermans i Kolker, 2004.). Riječ<br />
je o takvoj medikokulturi, kao i epistemološkoj shemi, koja, u ocjenjivanju terapeutske<br />
učinkovitosti poznaje i priznaje samo poseban “razred činjenica”, posebnu<br />
vrstu “empirijskih”, “objektivnih”, “numeričkih doka<strong>za</strong>”, “pozitivnih konstatacija”, tj.<br />
“znanstvenih doka<strong>za</strong>” (Barry, 2005.) koji mogu biti besprijekorno odredivi. 25 Oboružana<br />
“činjenicama”, “objektivnim dokazima”, koji u društvu preplavljenom vrijednostima<br />
kognitivne racionalnosti kotiraju kao “najsavršenije oruđe”, biomedici-<br />
25 Podastiranje sve većeg broja doka<strong>za</strong> “postaje sve važnije u mjeri u kojoj pragmatika znanstvenog<br />
znanja preuzima mjesto tradicionalnih znanja ili ‘otkrivenja’” (Lyotard, 2005.:65).
Ž. Staničić: Postmoderni tip medicinskog pluralizma...<br />
na, sigurna u svoju pobjedu, samosvjesno i superiorno kreće u pohod vrednovanja<br />
terapeutskog učinka alternativne medicine. Proizlazi da biomedicina alternativnoj<br />
medicini i dalje pristupa s pretpostavljenom superiornošću znanstvene racionalnosti<br />
jer su “klinička istraživanja i ortodoksni standardi znanstvenih doka<strong>za</strong> i dalje<br />
razdjelnica između dva tabora” (Schneirov i Gezcik, 2002.). Drugim riječima,<br />
(ne)udovoljavanje alternativne medicine postulatu upotpunjavanja biomedicine<br />
postaje nova linija razgraničenja tako da se, s pravom, može ustvrditi: “u različitom<br />
stupnju (i u različito vrijeme), <strong>za</strong>padna medicina pokušava prika<strong>za</strong>ti alternativnu<br />
medicinu kao neznanstveno šarlatanstvo” (O’Reilly, 2000.).<br />
To specifično stanje koje se uspostavlja na suvremenom medicinskom tržištu “dezorganiziranog<br />
kapitalizma” 26 u kojem biomedicinski establišment (i dalje) uspijeva<br />
subordinirati te potom pasivizirati, tj. marginalizirati svaki modalitet liječenja<br />
koji ne udovoljava strogom kriteriju – je li ili nije usuglašen, odnosno sumjerljiv s<br />
biomedicinskom paradigmom 27 , Cant i Sharma označavaju pojmovnom sintagmom<br />
“novi medicinski plurali<strong>za</strong>m” (Cant; Sharma, 1999.). Njihovo korištenje pridjeva<br />
“‘novi’ je hotimično: to nije <strong>za</strong>to jer je medicinski plurali<strong>za</strong>m nova pojava – upravo<br />
suprotno, ‘medicinski plurali<strong>za</strong>m’ je (u globalnim terminima 28 ) prije normalno nego<br />
iznimno stanje stvari, i (u historijskim terminima), on čak nije ni novi fenomen<br />
u <strong>za</strong>padnim zemljama” (Scambler, 2002.:131). Za medicinski plurali<strong>za</strong>m koji se<br />
javlja u <strong>za</strong>padnim zemljama koristi se pridjev “novi” samo <strong>za</strong>to jer se on “‘značajno<br />
razlikuje od ‘predmodernog’ oblika pluralizma’. Riječ je o pluralizmu u kojem<br />
biomedicina i dalje ima dominantnu poziciju i još uvijek igra značajnu ulogu u<br />
procesu u kojem ‘različite terapije dobivaju različit stupanj legitimiteta’” (Scambler,<br />
2002.:131). Izraz “novi medicinski plurali<strong>za</strong>m” atribuira se, prije svega, novoj<br />
taktici sukobljavanja biomedicine s alternativnim modalitetima liječenja. Naime,<br />
zbog novonastale konfiguracije odnosa biomedicine s državom, s jedne strane, te<br />
s javnošću, s druge strane, biomedicina je prinuđena “taktiku izravnog suprotstavljanja”<br />
alternativnoj medicini <strong>za</strong>mijeniti različitim stupnjevima “kooptiranja” (Saks,<br />
1995.) alternativne medicine. Drugim riječima, dominantna pozicija biomedicine<br />
potvrđuje se upravo u tome što ona dopušta asimilaciju ili kooptiranje alternativne<br />
medicine, tj. brojne dodatke i “artikulacije i ad hoc modifikacije” (Kuhn, 1999.:90)<br />
svoje paradigme ne dovodeći pritom ni u jednom trenutku u pitanje vlastitu “čvrstu<br />
jezgru”. Iako provjeravanje alternativne medicine putem “slučajnih kliničkih istraživanja,<br />
jednim dijelom, treba shvatiti kao potvrdu da alternativna medicina ‘djeluje’<br />
prije nego postane sastavni dio javne usluge”, u osnovi se radi o političkoj borbi<br />
26 Riječ je o društvima u kojima država “ukida svoj intervencioni<strong>za</strong>m i potiče deregulaciju<br />
gotovo svake pore društvenog života” (Scambler, 2002.).<br />
27 Neka terapija će se smatrati “alternativnom” i/ili “komplementarnom samo ukoliko je<br />
<strong>za</strong>htjev <strong>za</strong> njezinom upotrebom “široko prihvaćen od strane praktičara koji djeluju unutar<br />
biomedicinskog establišmenta” (Bakx, 1991.:25).<br />
28 O globalnom značenje alternativne medicine na najbolji se način dade iščitati iz naredne<br />
preporuke WHO-a: “substancijalna rezerva ‘neortodoksnog’ medicinskog osoblja treba<br />
se podstaknuti kako bi se primarna zdravstvena <strong>za</strong>štita osigurala milijunima ljudi” (Bakx,<br />
1991.:20).<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
157
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 147–164<br />
biomedicine <strong>za</strong> uspostavu kontrole nad alternativnim terapijama, koje u novonastalim<br />
okolnostima predstavljaju ozbiljnu prijetnju njezinoj dugotrajnoj hegemoniji<br />
u <strong>za</strong>padnim zemljama” (Barry, 2005.:2647). Na temelju dosadašnjih anali<strong>za</strong> možemo<br />
ustvrditi da unatoč sve većoj popularnosti alternativnih modaliteta liječenja, te<br />
trenda profesionali<strong>za</strong>cije nekih od njih, alternativni terapeutski modaliteti ne mogu<br />
postati značajan izvor zdravstvene <strong>za</strong>štite, tj. ne mogu ishoditi sebi ravnopravno<br />
mjesto (a kamoli postati “mainstream”) unutar formalnog zdravstveno-<strong>za</strong>štitnog<br />
sustava sadašnjih razvijenih zemalja.<br />
B. Medicina temeljena na dokazima – teška mjera ne samo <strong>za</strong> alternativnu medicinu već<br />
i <strong>za</strong> samu biomedicinu<br />
Medicina temeljena na dokazima pokazuje se ograničenom i nedostatnom mjerom<br />
ne samo u procjenjivanju terapeutske vrijednosti alternativnih modaliteta liječenja,<br />
već i u procjenjivanju terapeutske učinkovitosti same biomedicine. Socijalne<br />
znanosti nas, naime, upozoravaju kako nema doka<strong>za</strong> da takva medicina “stvarno<br />
dovodi do bolesnikovog boljitka, a osim toga, postoji opravdana sumnja da podučavanje<br />
kliničara principima medicine temeljene na dokazima, u njihovoj sadašnjoj<br />
formi, stvarno koristi bolesnicima” (Dobbie et al., 2000.:1184).<br />
“Rođenje” medicine u kojoj se sve više ustobočuju dokazi ima, naime, <strong>za</strong> posljedicu<br />
eliminiranje svekolikog iskustva svijeta života, a to znači da se “dijagnoze<br />
<strong>za</strong>snovane na ‘subjektivnom’ dojmu 29 , kako pacijenta s njegovim osjetilima, tako<br />
i liječnika s njegovim <strong>za</strong>pažanjima, <strong>za</strong>mjenjuju dokazima dobivenim pomoću<br />
laboratorijskih postupaka, mehaničkih i elektronskih uređaja” (Ritzer, 1999.:128).<br />
Naime, povećavanjem broja doka<strong>za</strong>, bolje rečeno, pukim nagomilavanjem doka<strong>za</strong>,<br />
medicina samo stvara privid da ima mnogo toga novoga <strong>za</strong> reći o bolestima – <strong>za</strong>pravo<br />
se radi o tome da ona i dalje barata “s istim svežnjem činjenica kao i ranije”<br />
jer ih ne postavlja u “drugačiji okvir” (Kuhn, 1999.). Pukim povećanjem doka<strong>za</strong>,<br />
naime, liječnikovo djelovanje pretvara se u “pogon”, a to “samo još više uništava<br />
mogućnost prave liječničke djelatnosti. Onaj koji je doista bolestan moći će se sve<br />
manje pouzdati u temeljitost, razboritost i jasnoću prema njemu od strane jednog<br />
jedinog i njemu kao cjelini posvećenog pravog liječnika” (Jaspers, 1998.:66). Za-<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
158<br />
29 Za razliku od ortodoksne medicine, u alternativnoj medicini objektivno i subjektivno<br />
tako su isprepleteni da ih je nemoguće odvojiti jedno od drugog. Zanimljivo je da se, sve<br />
od doba skolastike, pojmovi “subjektivno” i “objektivno” koriste izmjenično. U današnjoj<br />
upotrebi, međutim, ističu Lyng and Franks, “riječ ‘subjektivno’ postaje oznaka <strong>za</strong> onoga tko<br />
proživljava, misli ili osjeća kao suprotnost prema objektu koji netko proživljava, misli, osjeća...<br />
Čudno je da <strong>za</strong> najvitalniju, najdinamičniju silu u svijetu, ne pronalazimo bolju riječ od<br />
subjektivno, pasiv particip! Kako to da od riječi ‘subjekt’, koji označava sveukupno znanje<br />
i iskustvo, izvodimo pridjev ‘subjektivno’, definirano kao iluzorno, nezbiljsko, arbitrarno i<br />
prejudicirano? I kako, na temelju onoga što je očigledno pogrešna devalvacija subjektivnog,<br />
dolazimo do naše više procjene onoga što se popularno zove objektivno, ili, što je ista<br />
stvar, onoga što korespondira s nečim realnim” (Lyng and Franks, 2002.:58).
Ž. Staničić: Postmoderni tip medicinskog pluralizma...<br />
govarači koncepta medicine temeljene na dokazima oglušuju se na dobro poznato<br />
upozorenje – “nada da će se neki organi<strong>za</strong>m moći shvatiti iz samih fizikalno-kemijskih<br />
načela, nije se dosada obistinila. Sigurno je, da se svagdje u organskom mogu<br />
prepoznati fizikalna i kemijska zbivanja. No ona sama ne dostaju <strong>za</strong> shvaćanje<br />
organizma u njegovoj totalnoj funkciji. Štoviše, čini se da problem organskoga leži<br />
u višem pojmovnom sloju, nego znanstveni konstrukcioni pojmovi fizike i kemije”<br />
(Spranger, 1942.:24).<br />
Dosadašnje analize se, jasno, ne smiju shvatiti kao pokušaj diskreditacije pojma<br />
slučajnih kontrolnih ispitivanja. “U svojoj najčišćoj ideološkoj formi, koncept koji<br />
bolesniku nudi samo terapeutske intervencije koje doka<strong>za</strong>no djeluju, neupitno je<br />
razborit i moralno ispravan. Problem leži u nesavršenosti slučajnih kontrolnih istraživanja<br />
kao arbitra u procjenjivanju ‘što djeluje’ budući da oni mjere pogrešne stvari<br />
ili pogrešnu populaciju. Stvarni svijet klinike razlikuje se od istraživačkog laboratorija.<br />
Biti samo ‘zlatni standard’ nije dovoljno – to je još uvijek nesavršeno oruđe.<br />
Čak i najelegantnije planirano ispitivanje sa statistički značajnim uzorkom obično<br />
mjeri samo sporedne simptome i terapeutske učinke (one koje su kratkotrajne i<br />
koje je najlakše mjeriti)” (Barry, 2005.). Gotovo je nemoguće iscrpno navoditi sve<br />
primjere koji dokazuju da primjena znanstveno konstruiranih doka<strong>za</strong> još manje<br />
ima smisla u prosudbi dijagnostičke i terapeutske vrijednosti alternativne medicine.<br />
Upravo stoga ćemo, <strong>za</strong> potrebe naše analize, bitno ograničeni domet metodologije<br />
randomiziranih kontrolnih ispitivanja primijenjene na alternativnu medicinu,<br />
prika<strong>za</strong>ti tek na jednom primjeru – homeopatiji. Medicina temeljena na dokazima<br />
koristi redukcionističku metodologiju koja “odražava biomedicinsku okrenutost<br />
prema ‘zdravstveno-<strong>za</strong>štitnim tehnologijama’ (terminologija sama po sebi označava<br />
razdvajanje tretmana na ljude koji se liječe od ljudi koji ih liječe od okolnosti<br />
u kojima se liječenje provodi). U slučaju homeopatije, terapeutski učinak ne leži<br />
unutar homepatskog lijeka, nego u energetskom sistemu koji obuhvaća bolesnika,<br />
lijek, izlječitelja i kontekst u kojem se liječenje provodi” (Barry, 2005.). Prema tome,<br />
randomizirana klinička istraživanja obično izostavljaju mjerenje važnih elemenata<br />
onoga ‘što djeluje’ u alternativnoj medicini koja često djeluje na različit način od<br />
biomedicinskih lijekova” (Barry, 2005.). Drugim riječima, znanstveno konstruirani<br />
dokazi <strong>za</strong> učinkovitost alternativne terapije mogu biti prihvatljivi i primjenjivi samo<br />
ukoliko se alternativna terapija denaturalizira, tj. pretvori u medikaliziranu verziju.<br />
Takvu vrstu provjeravanja alternativne medicine od strane biomedicine, koja<br />
alternativnu medicinu u konačnici “odvajaju od njezinih korijena i strmoglavljuju<br />
u tehničko gospodarski svijet i praznu intelektualnost” (Jaspers, 1998.:82–83), s<br />
pravom se sagledava kao “dio normali<strong>za</strong>cije ili domestikacije alternativne medicine<br />
u <strong>za</strong>padni svijet” (Fadlon, 2004.).<br />
Antropološka istraživanja o tome “‘što djeluje’ u alternativnoj medicini uključuju,<br />
naime, koncepte kao što su transcendentno, transformirajuća iskustva; changing lived-body<br />
experience; gaining of meaning” (Barry, 2005.). Jednako tako, alternativna<br />
medicina nudi “osjećaj osobne kontrole ili djelovanja koji uključuje tri različita<br />
oblika: “trijumf volje”, “pronalaženje unutarnjeg ‘ja’ putem spiritualnih sredstava”,<br />
“mentalno liječenje” (Bishop i Yardly, 2004.). A <strong>za</strong>r sve navedeno nisu “ljudska<br />
svojstva” koja bi, u terapeutskom procesu, neizostavno valjalo priznati?<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
159
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 147–164<br />
5. Zaključak<br />
Nedvojbeno je da svojom normativnošću, znanstvena racionalnost na bitan način<br />
određuje (i) duh postmoderne. Upravo od takve kulture i “potječe ‘agresivnost’<br />
moderne znanosti koja ustrajno želi jednom metodom postati gospodar svojega<br />
objekta” (Gadamer, 2000.:72) U slučaju moderne medicinske znanosti ulogu te<br />
“jedne metode” u posljednje vrijeme u potpunosti preuzima “medicina utemeljena<br />
na dokazima”. Riječ je o znanstvenoj koncepciji objektivnih, apstraktno-izolirajućih,<br />
empirijskih doka<strong>za</strong> do kojih se dolazi isključivo na temelju sistematskih i<br />
metodološki strogih kliničkih istraživanja.<br />
U kompleksnoj konstelaciji najrazličitijih modaliteta liječenja na suvremenom<br />
medicinskom tržištu razvijenih zemalja, politički establišment privilegira upravo<br />
biomedicinu utemeljenu na dokazima <strong>za</strong>to jer u njoj, prije svega, prepoznaje najpogodniju<br />
paradigmu uz pomoć koje može osigurati racionali<strong>za</strong>ciju kompleksnog<br />
zdravstveno-<strong>za</strong>štitnog sustava i istovremeno povećati terapeutsku učinkovitost i<br />
sigurnost pacijenata. Budući da se terapeutski učinak alternativnih modaliteta liječenja<br />
mjeri isključivo u granicama znanosti kojima takvi modaliteti, po definiciji<br />
ne mogu u potpunosti udovoljiti, razvidno je da takva vrsta doka<strong>za</strong> predstavlja,<br />
prije svega bitni, sastavni dio biomedicinske profesionalne ideologije kojom ona<br />
pokušava sačuvati i učvrstiti svoju privilegiranu poziciju ne samo u odnosu na<br />
javnost/laike, već i u odnosu na državni establišment i ostale profesionalne grupacije.<br />
Za razliku od predmodernog tipa medicinskog pluralizma u kojem postoji ravnopravna<br />
distribucija moći među kognitivno disonantnim medicinskim kulturama,<br />
u postmoderni biomedicinski establišment (uz svesrdno sekundiranje države) i<br />
dalje uspijeva subordinirati te potom posve pasivizirati, tj. marginalizirati, svaki<br />
modalitet liječenja koji ne udovoljava strogom kriteriju je li usuglašen, odnosno<br />
sumjerljiv s biomedicinskom paradigmom. To, drugim riječima, znači da alternativne<br />
modalitete liječenja, zbog njihove “bitne manjkavosti” moramo (opravdano)<br />
pustiti da i dalje vegetiraju na sporednom kolosijeku sve dok se ne uzmognu<br />
uzdignuti do statusa stroge znanosti u cjelini <strong>za</strong>snovane na “čvrstim” činjenicama<br />
i dokazima.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
To se specifično stanje koje se uspostavlja na suvremenom medicinskom tržištu<br />
“dezorganiziranog” kapitalizma, u kojem se nije zbio opoziv metodske racionalnosti,<br />
naziva “novi” medicinski plurali<strong>za</strong>m. Unatoč tome što postmoderna na svakom<br />
koraku deklamira svoju tobožnju sklonost pluralizmu, otvorenost biomedicine <strong>za</strong><br />
suradnju s alternativnim modalitetima liječenja valja, prije svega, shvatiti kao politički<br />
motiviranu strategiju kojom biomedicina nastoji držati pod kontrolom potencijalnu<br />
opasnost koju joj, u kategorijama moći, <strong>za</strong>rade i statusa, predstavlja<br />
alternativna medicina. Govoreći jezikom teorije socijalnog <strong>za</strong>tvaranja, ekonomskopolitičko<br />
i konceptualno sukobljavanje biomedicine s alternativnim modalitetima<br />
liječenja u postmoderni ne jenjava, nego se <strong>za</strong>oštava.<br />
160
Ž. Staničić: Postmoderni tip medicinskog pluralizma...<br />
Literatura<br />
1. Andrews, G. (2003). Private complementary medicine and older people: service use<br />
and user empowerment. Aging and Society, 22:343–368.<br />
2. Bakx, K. (1991). The ‘eclipse’ of folk medicine in western society. Sociology of Health<br />
& Illness. 13(1):20–38.<br />
3. Barry, C. A. (2005). The role of evidence in alternative medicine: Contrasting biomedical<br />
and anthropological approaches. Social Science & Medicine, 62 (11):2646–2657.<br />
4. Berger, P. L.; Luckmann, T. (1992). Socijalna konstrukcija zbilje. Zagreb: Naprijed.<br />
5. Bilton, T.; Bonnett, K.; Jones, P.; Skinner, D.; Stanworth, M.; Webster, A. (1997). Introductory<br />
sociology. Third Edition. MacMillan Press LTD.<br />
6. Bishop, F. L.; Yardley, L. (2004). Constructioning agency in treatment decisions: Negotiating<br />
responsibility in cancer. Health, 8 (4):465–482.<br />
7. Busch, M. (2004). Complementary and alternative medicine: whose responsibility? Patient<br />
Education and Counseling, 53:1–3.<br />
8. Cant, S.; Sharma, U. (1999). A New Alternative Pluralism? Alternative Medicine, Doctors,<br />
Patient and the State. London: UCL Press.<br />
9. Cant, S.; Sharma U. (2003). Alternative Health Practice and Systems. In: Gary L. Albrecht;<br />
Ray Fitzpatrick and Susan C. Scrimshow (Ed.). The Handbook of Social Studies in<br />
Health and Medicine. London, Thousand Oaks, New Delhi: SAGE Publications.<br />
10. Dobbie, A.; Schneider, F.; Anderson, A. D.; Littlefield, J. (2000). What evidence supports<br />
teaching evidence-based medicine? Academic Medicine, 75 (12):1184–1185.<br />
11. Fadlon, J. (2004). Unrest in Utopia: Israeli patients’ dissatisfaction with non-conventional<br />
medicine. Social Science & Medicine, 58 (12):2421–2429.<br />
12. Filc, D. (2004). The medical text: between biomedicine and hegemony. Social Science<br />
& Medicine, 59 (6):1275–1285.<br />
13. Foucault, M. (1975). The Birth of the Clinic: Archaeology of Medical Perception, New<br />
York: Vintage Books.<br />
14. Fournier, V. (2002). Amateurism, quackery and professional conduct. The constitution<br />
of ‘proper’ aromatherapy practice. In: Mike Dent and Stephen Whitehead (Ed.). Managing<br />
Professional Identities. Knowledge, performativity and the ‘new’ professional.<br />
London and New York: Routledge.<br />
15. Freidson, E. (1986). Professional Powers: A Study of the <strong>Institut</strong>ionali<strong>za</strong>tion of Formal<br />
Knowledge. Chicago: University of Chicago Press.<br />
16. Fulder, S. (1996). The Handbook of Alternative and Complementary Medicine, 3 rd edn.<br />
Oxford: Oxford University Press.<br />
17. Gadamer, G. H. (1977). Jezik i razumijevanje. U: Gadamer; Horman; Eggers. Učenje i<br />
razumijevanje govora. Društvo i jezik na prijelomu. Zagreb: Biblioteka; 21.<br />
18. Gadamer, G. H. (2000). Početak filozofije. Zagreb: Biblioteka Scopus.<br />
19. Gehlen, A. (1986). Ka sistematici antropologije. U: Zbornik: Filozofija modernog doba.<br />
Filozofska antropologija. Sarajevo: Veselin Masleša.<br />
20. Giveon, S. M.; Liberman N.; Klang, S.; Kahan, E. (2004). Are people who use “natural<br />
drugs” aware of their potentially harmful side effects and reporting to family physician?<br />
Patient Education and Counseling, 53:5–11.<br />
21. Green, J.; Thorogood, N. (1998). Analysing health policy: A sociological approach. London,<br />
New York: Longman.<br />
22. Haralambos, M.; Holborn, M. (2002). <strong>Sociologija</strong>. Teme i perspektive. Zagreb: Golden<br />
marketing.<br />
23. Harris, M. I.; Kingston, R. L.; Rodriguez, R.; Choudary V. (2006). Attitudes Towards<br />
Complementary and Alternative Medicine Among Pharmacy Faculty and Students.<br />
American Journal of Pharmaceutical Education, 70:6.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
161
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 147–164<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
24. Jackson, S.; Scambler, G. (<strong>2007</strong>). Perceptions of evidence-based medicine: traditional<br />
acupuncturists in the UK and resistance to biomedical modes of evaluation. Sociology<br />
of Health and Illness, 29 (3):412–429.<br />
25. Jaspers, K. (1998). Duhovna situacija vremena. Zagreb: Matica hrvatska.<br />
26. Josefek, K. (2000). Alternative medicine’s roadmap to the mainstream. American Journal<br />
of Law and Medicine, 26 (2-3):295–311.<br />
27. Kuhn, T. S. (1999). Struktura znanstvenih revolucija. Zagreb: Naklada Jesenski i Turk<br />
i Hrvatsko sociološko društvo.<br />
28. Little, M.; Jordens, C. F. C.; McGrath, C.; Montgomery, K.; Kerridge, I.; Carter, S. M.<br />
(<strong>2007</strong>). Pragmatic pluralism: Mutual tolerance of contested understanding between<br />
ortodox and alternative practitioners in autologous stem cell transplantation. Social<br />
Science & Medicine, 64 (7):1512–1523.<br />
29. Lloyd, P.; Lupton, D.; Wiesner, D.; Hasleton, S. (1993). Socio-demografic characteristics<br />
and reasons for choosing natural therapy: an exploratory study of patients resident in<br />
Sydney. Australian Journal of Public Health, 17 (2):135–144.<br />
30. Lyng, S.; Franks, D. D. (2002). Sociology and the Real World. Rowan & Littlefield Publishers,<br />
Inc.<br />
31. Lyotard, J. F. (2005). Postmoderno stanje. Izvještaj o znanju. Zagreb: Ibis – grafika.<br />
32. Marušić, M. i sur. (2004). Uvod u znanstveni rad u medicini. Zagreb: Medicinska naklada.<br />
33. Mumford, L. (1986). Mit o mašini. II dio. Zagreb: Grafički <strong>za</strong>vod Hrvatske.<br />
34. Navarro, V. (1978). Class struggle, the State and Medicine. London: Martin Robertson.<br />
35. Nietzsche, F. (1999). Antikrist. Zagreb: Biblioteka Sapiens, Izvori.<br />
36. Nietzsche, F. (2001). Geneologija morala. Nova Pazova: Bonart.<br />
37. Nordström, K. A.; Ridderståle, J. (2002). Funky Business. Kapital pleše samo s darovitima.<br />
Zagreb: Differo.<br />
38. O’Reilly, P. (2000). Health Care Practitioners: an Ontario Case Study in Policy Making.<br />
University of Toronto Press.<br />
39. Riley C. J. (2001). Rising Life Expectancy. A Global History. Cambridge: University<br />
Press.<br />
40. Ritzer, G. (1999). Mekdonaldi<strong>za</strong>cija društva. Istraživanje mijenjajućeg karaktera suvremenog<br />
društva. Zagreb: Naklada Jesenski i Turk.<br />
41. Rogers, S. W. (1991). Explaining Health and Illness. An Exploration of Diversity. Harvester/Wheatsheaf.<br />
42. Saks, M. (1994). The alternatives to medicine. In: J. Gabe; D. Kelleher and G. Williams<br />
(Eds.). Challenging Medicine. pp: 84–103. London: Routledge.<br />
43. Saks, M. (1995). Professions and the Public Interest: Medical Power, Altruism and Alternative<br />
Medicine. London: Routledge.<br />
44. Saks, M. (1996). From quackery to complementary medicine. The shifting boundaries<br />
between ortodox and unortodox medical knowledge. In: U. Sharma and S. Cant (Eds.).<br />
Complementary Medicine: Knowledge in Practice. London: Free Association Books.<br />
45. Sartre, J. P. (1984). Kritika dijalektičkog uma. Beograd: Nolit.<br />
46. Scambler, G. (2002). Health and social change. A critical Theory. Buckingham, Philadelphia:<br />
Open University Press.<br />
47. Schneirov, M.; Gezcik, J. D. (2002). Alternative health and the challenges of institutionali<strong>za</strong>tion.<br />
Health, 6 (2):201–220.<br />
48. Sharma, U. M. (1990). Using Alternative Therapies: Marginal Medicine and Central<br />
Concerns. In: Abbott, P. and Payne, G. (Eds.). New Directions in the Sociology of Health.<br />
The Falmer Press. In conjuction with the British Sociological Association.<br />
49. Sharma, U. (1996). Using complementary therapies: a challenge to orthodox medicine?<br />
In: Williams, S. J. and Calnan, M. (Eds.). Modern medicine. Lay perspectives and experiences.<br />
London and New York: Routledge.<br />
162
Ž. Staničić: Postmoderni tip medicinskog pluralizma...<br />
50. Sointu, E. (2006). The search for wellbeing in alternative and complementary health<br />
practices. Sociology of Health & Illness, 28 (3):330–349.<br />
51. Spranger, E. (1942). Oblici života. Duhovno-znanstvena psihologija i etika. Zagreb:<br />
Matica hrvatska.<br />
52. Taylor, S.; Field, D. (2003). Sociology of Health and Health Care. Third Edition. Blackwell<br />
Publishing.<br />
53. Timmermans, S.; Kolker, E. (2004). Evidence-based medicine and the reconfiguration<br />
of medical knowledge. Journal of Health and Social Behavior, 45. Extra Issue:<br />
177–193.<br />
54. Waring, J. (<strong>2007</strong>). Adaptive regulation or governmentality: patient safety and the changing<br />
regulation of medicine. Sociology of Health and Illness, 29 (2).<br />
55. Wisser, R. (1988). Nagađanja o boli, bolesti i ljudskom bitku. Filozofska istraživanja,<br />
4:1089–1360.<br />
56. Wright, P. (1992). Astrology in Seventeenth Century England. In: M. Saks (Ed.). Alternative<br />
Medicine in Britain. Oxford: Clarendon Press.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
163
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 147–164<br />
Preliminary note<br />
Živka Staničić<br />
Faculty of Pharmacy and Biochemistry, Zagreb<br />
e-mail: zstanicic@pharma.hr<br />
Post-modern type of medical pluralism: alternative medical treatments on<br />
contemporary medical market<br />
Abstract<br />
An increasing number of alternative medical treatments on the medical market of modern<br />
developed countries raises a few questions. Why have alternative medical treatments lately<br />
taken up geographical as well as socio-cultural space which has been absolutely dominated<br />
by academic or orthodox medicine ever since mid-19th century? Does the constantly increasing<br />
number of non-biomedical treatment options on the medical market of developed<br />
countries mean the abolition of biomedical hegemony and the establishment of genuine<br />
medical pluralism? How much space exactly can different alternative treatments fill, i.e. in<br />
view of their increasing popularity and legitimacy, can they become “mainstream” within<br />
the formal medical care system of developed western countries?<br />
Trying to answer all these questions, the article looks closely at socio-cultural, political and<br />
economic structural changes in post-modern society which create ideal conditions for alternative<br />
medical options to flourish. People are obsessed with their health/body, there are<br />
new social/health campaigns, new liberal health care patterns, therapeutic inefficiency of<br />
biomedicine and an increasing number of iatrogenic diseases generated by its mechanistic<br />
and reductionistic approach.<br />
Contrary to the conventional and generally accepted belief about genuine medical pluralism,<br />
the article shows plenty of evidence that, in spite of the exponential growth of alternative<br />
medicine in post-modern society, biomedical treatments still dominate the contemporary<br />
medical market.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
Key words: alternative medicine increase, early medical pluralism, doctors’<br />
professionalism, “new” medical pluralism, medicine based on evidence.<br />
Received on: September <strong>2007</strong><br />
Accepted on: October <strong>2007</strong><br />
164
UDK 681.3.06/.07:316.344<br />
Izvorni znanstveni rad<br />
Digitalna nejednakost<br />
Branimir Krištofić<br />
<strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu, Zagreb, Hrvatska<br />
e-mail: kristof@idi.hr<br />
SAŽETAK U tekstu se analizira proširenost informacijsko-komunikacijske tehnologije,<br />
na globalnoj razini prema podacima International Telecommunication Uniona, a<br />
u Hrvatskoj prema podacima terenskog empirijskog istraživanja koje je 2004. godine<br />
proveo <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu, na reprezentativnom uzorku<br />
punoljetnog stanovništva RH. S obzirom na raširenost telefona, mobitela i interneta,<br />
Hrvatska je u evropskom prosjeku, a <strong>za</strong>ostaje brojem osobnih računala na sto<br />
stanovnika. U Hrvatskoj su najjači prediktori digitalne nejednakosti obrazovanje i<br />
prihod kućanstva, odnosno, osobna primanja ispitanika. Korisnici interneta bolje su<br />
obrazovani i imaju viša primanja od onih ispitanika koji nikada ne koriste internet.<br />
Statistički značajne razlike utvrđene su i s obzirom na dob i mjesto stanovanja dok<br />
su male razlike kad je riječ o spolu. Korisnici interneta mladi su ljudi, pretežno<br />
žive u gradovima, a među njima je nešto više muškaraca, nego žena. Utvrđena je i<br />
razlika s obzirom na broj članova kućanstva. Internet se najviše koristi u obiteljima<br />
koje imaju četiri ili tri člana. Poka<strong>za</strong>no je da se digitalna nejednakost veže uz već<br />
postojeće društvene nejednakosti. Stoga se digitalni jaz, kao bitni oblik nejednakosti<br />
informacijskog doba (Castells), ne može preskočiti, nego se smanjuje u mjeri u kojoj<br />
se smanjuju društvene nejednakosti.<br />
Ključne riječi: digitalna podijeljenost, digitalna nejednakost, društvene nejednakosti,<br />
internet, informacijsko doba, Manuel Castells.<br />
Primljeno: listopad <strong>2007</strong>.<br />
Prihvaćeno: listopad <strong>2007</strong>.<br />
1. Uvod<br />
“Da znam s internetom, ne bih bila tu! Što oni znaju imam li koga mlađega da zna<br />
s kompjutorima, žestila se starija gospođa čekajući da se nakon dva sata na <strong>za</strong>slonu<br />
pokaže njezin broj.” Citirana rečenica je iz reportaže o <strong>za</strong>grebačkoj gruntovnici u<br />
kojoj je i nakon digitali<strong>za</strong>cije zemljišnih knjiga gužva velika i redovi dugi, pa ljudi<br />
“gube živce” i glasno protestiraju. Oni koji znaju s internetom drže da je digitali<strong>za</strong>cija<br />
zemljišnih knjiga “poboljšala stanje” i omogućila da svatko “može vidjeti u kojoj<br />
je fazi predmet, a bilo bi još bolje kad bi referenti odgovarali na e-mailove”. Na<br />
Copyright © <strong>2007</strong> <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu – <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb<br />
Sva prava pridržana – All rights reserved<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
165
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 165–181<br />
stranici do spomenute reportaže objavljena je mala vijest da Grad Rijeka organizira<br />
besplatni informatički tečaj <strong>za</strong> odrasle, točnije “<strong>za</strong> umirovljenike i kućanice starije<br />
od 50 godina, te <strong>za</strong> umirovljene hrvatske branitelje i građane s posebnim potrebama”<br />
(Novi list, 2. 4. <strong>2007</strong>.:12/13). Grupe <strong>za</strong> koje se tečaj organizira očito se smatra<br />
“digitalno ugroženima” pa im treba pomoć u snalaženju s novim tehnologijama.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
Miroslav Kovačić, državni tajnik Središnjeg državnog ureda <strong>za</strong> e-Hrvatsku, najavljuje<br />
nova “čuda” koja očekuju građane. Do kraja 2009. godine osobna iskaznica<br />
moći će se dobiti putem interneta. Poslije 2010. preglede kod liječnika specijaliste<br />
<strong>za</strong>kazivat ćemo putem interneta, liste čekanja bit će transparentne, recepti<br />
<strong>za</strong> lijekove bit će u elektronskom obliku. Informati<strong>za</strong>cijom zdravstva kontrolirat<br />
će se troškovi pa će se napokon “moći jasno vidjeti na što se troši toliki novac u<br />
zdravstvu”. Kad je riječ o sudstvu predmeti će se “kompjutorski dodjeljivati sucima<br />
pa više neće biti namještanja sudskih postupaka”. I hrvatski premijer smatra da je<br />
projekt e-Hrvatska, pored boljitaka koje donosi građanima, i “način borbe protiv<br />
birokracije, a time i korupcije” (Sanader, <strong>2007</strong>.:29). Informati<strong>za</strong>cijom državne uprave<br />
nitko od <strong>za</strong>poslenih u upravi neće izgubiti posao, nego će biti raspoređeni na<br />
nova radna mjesta. S građanima će se više komunicirati telefonom, internetom i<br />
putem e-maila pa će se tako, smatra Kovačić, “riješiti i veliki psihološki problemi<br />
svih tijela državne uprave koji su, kako kaže, ljudima nerijetko odbojni, najčešće<br />
zbog neljubaznosti službenika”. Što se tiče informati<strong>za</strong>cije, najviše je učinjeno u<br />
školstvu. Studenti “imaju svoju karticu kojom prijavljuju ispite, idu u menzu, peru<br />
odjeću ...”. Svaka škola “ima osposobljenu informatičku radionicu, svako dijete<br />
može imati svoj e-mail, a škole mogu izrađivati i svoju web-stranicu”. No, unatoč<br />
svemu tomu istraživanja pokazuju da više od polovice učenika u Zagrebu i velikim<br />
gradovima u školi nikada ne koristi računalo (Batarelo; Marušić, 2006.:207).<br />
Kovačić smatra da “nije toliko teško osposobiti uslugu koliko natjerati ljude da se<br />
njome koriste. (...) Ljudi naime imaju nepotreban strah od kompjutora, misle da<br />
će nešto pokvariti ako stisnu krivu tipku, što naravno nije točno. Taj strah treba<br />
prevladati informacijom i edukacijom” (Nacional.hr, 26. 7. <strong>2007</strong>.). Pero Lučin, prorektor<br />
Sveučilišta u Rijeci i član skupine <strong>za</strong> vođenje pregovora s EU-om, razmišlja<br />
o budućnosti školstva i najavljuje generaciju koja se sigurno ne boji računala. Stiže<br />
“generacija ‘Y’ kojoj je jedna od najbitnijih karakteristika upravljanje protokom<br />
informacija. Mladi ljudi koji sjede <strong>za</strong> računalom i u isto vrijeme mogu obavljati<br />
nekoliko poslova, komunicirati, slušati glazbu, učiti matematiku, nemaju nikakav<br />
poremećaj, kao što se može čuti. (...) Generaciju ‘Y’ ne <strong>za</strong>nima kako funkcionira<br />
tehnologija, oni žele što brži pristup mreži”. Prema Lučinu, <strong>za</strong> tu generaciju “škole<br />
se moraju pripremiti <strong>za</strong> školska razdoblja od četiri sata, a ne od 45 minuta, interdisciplinarne<br />
pristupe, rad u grupama od 90 do 120 učenika...” (Novi list, 2. 4.<br />
<strong>2007</strong>.:12/13).<br />
Imate li pristup internetu, citirane članke možete pročitati i na ekranu svog računala.<br />
Gospođa iz <strong>za</strong>grebačke gruntovnice i vi nalazite se na različitim stranama digitalnog<br />
ja<strong>za</strong>. Upravo mogućnost pristupa internetu određuje digitalnu nejednakost,<br />
digitalnu podijeljenost ili digitalni jaz. Ljudi se dijele na one koji taj pristup imaju<br />
i one koji ga nemaju. No, problem prevladavanja ja<strong>za</strong> nije samo u savladavanju<br />
166
B. Krištofić: Digitalna nejednakost<br />
straha. “Razlikovanje onih koji imaju i onih koji nemaju pristup internetu dodaje<br />
još jednu temeljnu podjelu već postojećim izvorima nejednakosti i društvene isključenosti<br />
u složenoj interakciji koja, čini se, povećava prazninu između obećanja<br />
informacijskog doba i njegove sive realnosti <strong>za</strong> većinu ljudi širom svijeta” (Castells,<br />
2003.a:271). S 21. stoljećem, po Castellsu, <strong>za</strong>koračili smo u novo informacijsko doba<br />
i novo umreženo društvo (Castells, 2000.a; 2000.b; 2003.b). Genezu tog novog<br />
društva Castells vidi u procesima koji su se odvijali šezdesetih i sedamdesetih<br />
godina prošlog stoljeća: informacijskoj revoluciji, ekonomskoj krizi kapitalizma i<br />
socijalizma, kao i bujanju novih društvenih pokreta. No, najvažnije mjesto ipak<br />
pripada informacijskoj revoluciji koja je, po Castellsu, omogućila restrukturiranje<br />
kapitalizma i dovela do propasti socijalizma. Sovjetski Savez propustio je revoluciju<br />
informacijskih tehnologija što se na koncu poka<strong>za</strong>lo “glavnim čimbenikom njegova<br />
pada” (Castells, 2003.b:47). Zanimljivo je da rušenje Berlinskog zida kao simbolički<br />
početak kraja socijalizma i uspostavljanje World Wide Weba kao simboličkog<br />
početka brzog širenja interneta padaju u istu 1989. godinu” (Norris, 2000.: Chapter<br />
1, 1). Ta dva događaja svakako su pogodovala da informacijska tehnologija postane<br />
“neophodno sredstvo <strong>za</strong> učinkovitu provedbu procesa društveno-ekonomskog<br />
restrukturiranja. Imala je osobito važnu ulogu u razvoju umrežavanja kojemu je<br />
omogućila da postane dinamičan samošireći oblik organi<strong>za</strong>cije ljudskih aktivnosti.<br />
Ta vladajuća logika umrežavanja preobrazila je sva područja društvenog i ekonomskog<br />
života” (Castells, 2003.b:360–361). Zadatak je sociologa da analiziraju i ljudima<br />
objašnjavaju nove društvene procese kako ne bi došlo do blokade promjena<br />
i izgubio se “izvanredan potencijal sadržan u vrijednostima i tehnologiji informacijskog<br />
doba” (Castells, 2000.b:693). Iz te perspektive digitalna nejednakost jedan<br />
je od ključnih problema suvremenog društva. Kritičari koji nisu suglasni s tezom<br />
da živimo u posve novom informacijskom dobu (Webster, 2002.) ili smatraju da<br />
je najslabija točka Castellsove konceptuali<strong>za</strong>cije informacijskog društva kau<strong>za</strong>lna<br />
logika koja iz “vladajuće logike umrežavanja” izvodi sve društvene promjene (van<br />
Dijk, 1999.) ne negiraju promjene, nego ih drukčije tumače. Zadatak ovog teksta<br />
nije raspravljati o konceptu informacijskog doba ili umreženog društva, nego na<br />
podacima prikupljenim empirijskim istraživanjima vidjeti kako Hrvatska s obzirom<br />
na promjene o kojima je riječ stoji u usporedbi s drugim zemljama, te koliko su te<br />
promjene prisutne u Hrvatskoj. Nadalje, intencija je vidjeti i koje su razlike među<br />
društvenim grupama s obzirom na dostupnost i prihvaćanje informacijsko-komunikacijske<br />
tehnologije.<br />
2. Globalna digitalna nejednakost<br />
Kada se pogleda karta svijeta na kojoj su zemlje obojene tonovima od crne do<br />
bijele boje prema postotku “on-line” populacije, crne se Australija i Novi Zeland,<br />
Sjeverna Amerika i sjever Evrope. Sve ostalo su tonovi sive s velikim bjelinama<br />
naročito u Africi i Aziji (Castells, 2003.:232). Osim broja korisnika interneta (na<br />
koje se odnosi spomenuta karta) u tablici 1. prika<strong>za</strong>ni su i podaci Internacionalne<br />
telekomunikacijske unije (ITU) o broju (na 100 stanovnika) pretplatnika klasičnih<br />
telefonskih linija i mobitela, te broju instaliranih osobnih računala.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
167
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 165–181<br />
Iz podataka je jasno vidljivo koliko su “obećanja informacijskog doba” <strong>za</strong> dobar dio<br />
svjetske populacije još uvijek nedostupna. Prva komercijalna telefonska linija putem<br />
koje su pretplatnici mogli čuti jedan drugoga na udaljenost do dvadeset milja uspostavljena<br />
je u New Havenu 28. siječnja 1878. godine (Hannemyr, 2003.:113). Tako<br />
je prije gotovo 130 godina telefon postao prvo komercijalno tehnološko sredstvo<br />
komunikacije na daljinu. Podaci pokazuju kako pretplatnici klasičnih telefonskih<br />
linija 2005. godine jedva da prelaze polovicu svjetske populacije, a klasični telefon<br />
još je uvijek osnovna infrastruktura širenja interneta i time prodiranja umreženog<br />
društva. U Africi samo pet zemalja ima više od 50 pretplatnika na 100 stanovnika<br />
(Sejšeli, Južna Afrika, Mauricijus, Tunis i Bocvana). Najveći GDP per capita u Africi<br />
ima Ekvatorijalna Gvineja, no tek dvadeset i jednog telefonskog pretplatnika na<br />
100 stanovnika. Libija ima gotovo dva puta veći GDP od Tunisa i četiri puta manje<br />
telefonskih pretplatnika, te preko pet puta manje pretplatnika od Južne Afrike od<br />
koje ima tek neznatno manji GDP per capita u američkim dolarima.<br />
Tablica 1.<br />
Informacijsko-komunikacijska tehnologija u svijetu<br />
Na 100<br />
stanovnika<br />
AFRIKA 18.48<br />
AMERIKE 86.14<br />
AZIJA 38.45<br />
EVROPA 125.12<br />
OCEANIJA 106.55<br />
Telefonskih<br />
pretplatnika<br />
Mobitel –<br />
pretplatnika<br />
Instaliranih<br />
PC-a<br />
Korisnika interneta<br />
97.21<br />
71.60<br />
36.31<br />
27.99 max<br />
15.34<br />
2.20<br />
3.74<br />
1.32 0.53 0.07 0.19 min<br />
173.08<br />
135.11<br />
76.22<br />
67.89 max<br />
53.04<br />
35.33<br />
34.23<br />
6.58 1.20 1.57 1.69 min<br />
177.41<br />
123.74<br />
73.40<br />
68.35 max<br />
22.98<br />
6.36<br />
9.64<br />
1.27 0.34 0.28 0.06 min<br />
207.41<br />
154.83<br />
86.18<br />
87.76 max<br />
83.55<br />
30.69<br />
32.02<br />
48.02 37.04 3.89 6.01 min<br />
141.60<br />
91.39<br />
68.90<br />
70.40 max<br />
68.78<br />
50.46<br />
53.21<br />
2.36 0.72 1.89 0.84 min<br />
207.41<br />
154.83<br />
86.18<br />
87.76 max<br />
SVIJET 53.42<br />
34.05<br />
13.36<br />
15.23<br />
1.27 0.34 0.07 0.06 min<br />
HRVATSKA 121.53 80.18 19.07 32.35<br />
Izvor: International Telecommunication Union, 2005.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
168<br />
Na dnu su Etiopija i Eritreja sa 146 odnosno 134 US-dolara po stanovniku i 1,32<br />
odnosno 1,78 telefonskih pretplatnika na 100 stanovnika. Slično je i s pretplatnicima<br />
mobilnih telefona. Samo francuski departman Réunion, Južna Afrika, Sejšeli,<br />
Tunis i Mauricijus imaju ih više od 50 posto. Računala i internet <strong>za</strong> veliku su većinu<br />
stanovnika afričkih zemalja gotovo nepoznanica. Bolje je stanje u navedenim<br />
zemljama koje imaju razvijenu telefonsku infrastrukturu, no nema nijedne zemlje<br />
u kojoj je korisnika interneta više od 30 na 100 stanovnika.<br />
Obje Amerike telefonskom su mrežom mnogo bolje pokrivene iako jako <strong>za</strong>ostaju<br />
Kuba s 8,80 posto i Haiti sa 6,58 posto telefonskih pretplatnika. Ispred najrazvi-
B. Krištofić: Digitalna nejednakost<br />
jenijih zemalja, SAD-a i Kanade, male su otočne državice u Karibima (Aruba i<br />
Antigva i Barbuda) sa 173 odnosno 150 pretplatnika na 100 stanovnika. Najviše<br />
pretplatnika mobitela na 100 stanovnika imaju Jamajka (105,78) i Antigva i Barbuda<br />
(105,55), Barbados (76,65), Bermuda (76,63), francuski prekomorski teritoriji<br />
Martinique (74,78) i Guadeloupe (71,04), a tek potom SAD (71,43). Ispred Kanade<br />
(52,51), po broju pretplatnika mobitela na 100 stanovnika, niz je zemalja Srednje i<br />
Južne Amerike, a na <strong>za</strong>čelju su Peru (19,96), Haiti (4,87) i Kuba (1,20).<br />
No, Kanada i SAD daleko odskaču po broju instaliranih osobnih računala i korisnika<br />
interneta. Informacijsko doba najgore stoji na Kubi koja ima manje od četiri<br />
računala i manje od dva korisnika interneta na 100 stanovnika.<br />
S obzirom na broj telefonskih pretplatnika Aziju predvode Hong Kong, Tajvan i<br />
Izrael, a mobilnih telefona najviše je, također, u Hong Kongu, te u Makau i Izraelu.<br />
Na dnu liste je Mijanmar sa svega 1,27 telefonskih i 0,34 pretplatnika mobitela<br />
na 100 stanovnika. Osobnih računala relativno je najviše u Izraelu (73,40 na 100<br />
stanovnika), a najmanje u Afganistanu (0,28). Najviše populacije on-line je u Južnoj<br />
Koreji (68,35%) dok u Mijanmaru na 100 stanovnika dolazi samo 0,06 korisnika<br />
interneta. Japan, s najvećim GDP-om per capita u Aziji u svim kategorijama stoji<br />
vrlo visoko, no nijednu ne predvodi. Oceanijom u svim kategorijama dominiraju<br />
Australija i Novi Zeland, a <strong>za</strong>čelje drži Papua Nova Gvineja.<br />
Već je iz tablice 1. vidljivo da su u Evropi u usporedbi s drugim kontinentima<br />
razlike među zemljama najmanje i to naročito u telefoniji. Manje od 50 pretplatnika<br />
telefona na 100 stanovnika samo je u Albaniji (48,05) i Moldovi (48,02).<br />
Najviše ih je u Luksemburgu koji je i svjetski rekorder s 207,41 pretplatnika na<br />
100 stanovnika. Hrvatska je, kao što se vidi iz tablice 1., vrlo blizu prosjeka<br />
Evrope. Mobiteli su, također, premrežili Evropu. I tu vodi Luksemburg (154,83),<br />
a slijedi ga Litva (127,10). Manje od 50 pretplatnika mobitela na 100 stanovnika<br />
je u Albaniji (39,45), Bjelorusiji (42,01), Bosni i Hercegovini (40,81), Moldovi<br />
(25,92), Monaku (48,76) i Ukrajini (37,04). Hrvatska sa svojih 80 pretplatnika na<br />
100 stanovnika opet je vrlo blizu prosjeka Evrope i izjednačena je s Francuskom.<br />
Mnogo veće razlike u Evropi pojavljuju se s obzirom na broj računala i korisnika<br />
interneta. Najviše osobnih računala na 100 stanovnika je u Švicarskoj (86,18),<br />
a slijede je Švedska (76,14), Nizozemska (68,47), Danska (65,48) i Luksemburg<br />
(62,37). Začelje drže Ukrajina (3,89), Srbija i Crna Gora (4,77 – podaci se odnose<br />
na 2005. godinu dok Crna Gora još nije proglasila samostalnost), Turska (5,13) i<br />
nova članica EU-a Bugarska (5,94). Hrvatska s 19,07 računala na 100 stanovnika<br />
<strong>za</strong>ostaje <strong>za</strong> prosjekom, no još uvijek je ispred, primjerice, Grčke (8,88), Portugala<br />
(13,32) ili Malte (16,61) koje od Hrvatske imaju daleko veći GDP per capita. Kada<br />
je riječ o korisnicima interneta, <strong>za</strong>nimljivo je da Švicarska, koja ima relativno<br />
najviše računala ima “samo” 50,93 korisnika interneta na 100 stanovnika i daleko<br />
je i<strong>za</strong> Islanda (87,76), Švedske (76,21) i Nizozemske (73,99). Najmanje je korisnika<br />
interneta u Albaniji (6,01), Makedoniji (7,86) i Ukrajini (9,81). Hrvatska (32,35) je<br />
točno u prosjeku Evrope, opet bolja od Portugala (28,01) i Grčke (17,99), a izjednačena<br />
s Maltom (31,73).<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
169
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 165–181<br />
Već i ovako letimičan pregled širenja informacijsko-komunikacijskih tehnologija<br />
pokazuje da je informacijsko doba prije svega stvar razvijenih zemalja, iako ve<strong>za</strong><br />
između razvijenosti i proširenosti tehnologije nikako nije linearna. Švedska, primjerice,<br />
ima samo nešto veći GDP per capita od Francuske, a daleko je nadmašuje<br />
i relativnim brojem računala i korisnika interneta. Estonija ima gotovo jednako<br />
korisnika interneta (51,92) kao i Danska (52,55) i šest i pol puta manji GDP per<br />
capita. Kao važne <strong>za</strong> širenje informacijsko-komunikacijske tehnologije, istraživanja<br />
navode i cijenu pristupa internetu, razvijenost infrastrukture, konkurenciju telekomunikacijskih<br />
servisa, te prosječan životni standard i prosječan stupanj obrazovanja<br />
u nekoj zemlji (Guillén; Suárez, 2005.:683–684). Politički faktori ponekad igraju<br />
odlučujuću ulogu. Na Kubi je pristup internetu moguć samo <strong>za</strong> odabrane na sveučilištu<br />
i <strong>za</strong> neka radna mjesta, a individualnog pristupa internetu nema. Slično je i<br />
u Mijanmaru gdje svaki vlasnik računala mora imati licencu i nema javnog pristupa<br />
internetu (Guillén; Suárez, 2005.:688). Podaci koje smo naveli pokazuju da Kuba i<br />
Mijanmar na svojim kontinentima <strong>za</strong>uzimaju posljednja mjesta u proširenosti informacijsko-komunikacijske<br />
tehnologije.<br />
Za Castellsa, informacionali<strong>za</strong>m je jedini mogući put razvoja, put u informacijsko<br />
doba. Ako se i uzme u razmatranje “alternativne modele razvoja, manje oslonjene<br />
na tehnologiju, možda s manjom proizvodnjom i sporijim materijalnim napretkom,<br />
no bliže povijesti, kulturi i prirodnim uvjetima pojedine države, što bi vjerojatno<br />
više <strong>za</strong>dovoljavalo većinu njezinih stanovnika (...) prekasno je da bismo mogli<br />
dopustiti tu vrstu opuštenih razmatranja. Ekonomija i informacijski sustav koji se<br />
temelje na internetu (i razvijaju se brzinom interneta) ograničili su puteve razvoja<br />
na malen broj mogućnosti” (Castells, 2003.a:293–294). Izbora, <strong>za</strong>pravo, nema. Možemo<br />
se umrežiti ili propasti. Izneseni podaci pokazuju da su razlike na globalnoj<br />
razini tolike da je upitno može li se “vladajuća logika umrežavanja” nametnuti većini<br />
zemalja. Ako gotovo pola svjetske populacije nema pristup telefonu, tada bi iz<br />
predindustrijskog trebali izravno ući u postindustrijsko, informacijsko doba. “Novi<br />
model razvoja <strong>za</strong>htijeva preskakanje planetarne digitalne podjele” (Castells, 2003.<br />
a:295). No, takvi su skokovi rijetko, ako i ikako mogući.<br />
3. Digitalna nejednakost u Hrvatskoj<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
170<br />
Podaci koje ćemo prika<strong>za</strong>ti prikupljeni su terenskim istraživanjem koje je proveo<br />
<strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u proljeće 2004. godine. Upitnik je sadržavao<br />
niz pitanja iz različitih područja sociologije i nije posebno di<strong>za</strong>jniran <strong>za</strong> istraživanje<br />
širenja interneta. No, postavljena su pitanja o opremljenosti kućanstva<br />
računalima, priključkom na internet, te koriste li ispitanici internet u slobodno<br />
vrijeme. Strana istraživanja korisnika interneta razlikuju nekoliko dimenzija<br />
pristupa. Tako Jan van Dijk govori o “materijalnom pristupu” (posjedovanje<br />
računala i priključka na internet), “mentalnom pristupu” (nedostatak iskustva,<br />
strah od računala, ne<strong>za</strong>interesiranost <strong>za</strong> nove tehnologije), “nedostatku digitalnih<br />
vještina” (neodgovarajuće obrazovanje i izostanak društvene potpore), te o<br />
“manjku mogućnosti uporabe”. Također se istražuje <strong>za</strong> što se računala i internet
B. Krištofić: Digitalna nejednakost<br />
koriste – mijenja li internet “potrošnju” vremena, mijenja li odnose u obitelji,<br />
socijabilnost korisnika interneta pa sve do uloge interneta u politici i javnom<br />
životu (van Dijk; Hacker, 2003.; vidi i DiMaggio et al., 2001.). Sličnih istraživanja<br />
kod nas gotovo da nema. Provedeno je istraživanje o korištenju interneta u<br />
školama (Batarelo; Marušić, 2006.:207). Istraživanjem širenja interneta još uvijek<br />
se najviše bave agencije <strong>za</strong> istraživanje tržišta (vidi npr. http://www.gfk.hr) gdje<br />
se na korisnike interneta prije svega gleda kao na moguće potrošače i publiku<br />
<strong>za</strong> oglašivače.<br />
S obzirom na podatke kojima raspolažemo, možemo analizirati samo opremljenost<br />
kućanstva informacijsko-komunikacijskom tehnologijom te obilježja korisnika interneta.<br />
Ne možemo odgovoriti na pitanja o sadržaju upotrebe interneta.<br />
Uzorkom je obuhvaćeno 2.220 ispitanika (opis uzorka vidi u Hodžić, 2005.:520/521).<br />
Riječ je o proporcionalnom stratificiranom slučajnom uzorku punoljetnog stanovništva<br />
Hrvatske. U uzorak nisu uključeni studenti i učenici. U toj je grupi sigurno<br />
mnogo korisnika interneta, no u ukupnoj populaciji punoljetnih učenika i studenata<br />
nema više od dva do tri posto. Prednost je ovog uzorka, <strong>za</strong> razliku od<br />
uzoraka učenika ili studenata, što uključuje sve one obitelji koje nemaju djecu<br />
u školi (samačka ili starija dvočlana domaćinstva, obitelji s odraslom djecom,<br />
obitelji koje ne žive s djecom...) pa osigurava bolju reprezentativnost ukupne<br />
populacije.<br />
3.1. Opremljenost kućanstava informacijsko-komunikacijskom tehnologijom<br />
Kada se usporede statistički podaci ITU-a u tablici 1. i podaci istraživanja u tablici<br />
2. uočljive su neke razlike, no u tablici 2. riječ je o postotku kućanstava, a u tablici<br />
1. o postotku stanovništva. Podatke o opremljenosti kućanstva informacijsko-komunikacijskim<br />
tehnologijama ukrstili smo s tipom naselja u kojoj obitelj živi, brojem<br />
članova i prihodom po članu obitelji.<br />
3.1.1. Opremljenost kućanstava informacijsko-komunikacijskom tehnologijom<br />
prema tipu naselja<br />
Prema podacima istraživanja na selu živi četvrtina ispitanika, a nešto više od četvrtine<br />
u Zagrebu (17,2%) ili velikim makroregionalnim centrima (Split, Rijeka, Osijek<br />
– 10,8%). Ostali su raspoređeni između seoskih (19,4%), širih (9,1%) i regionalnih<br />
(18,5%) lokalnih centara.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
171
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 165–181<br />
Tablica 2.<br />
Opremljenost kućanstava informacijsko-komunikacijskom tehnologijom prema tipu naselja<br />
stanovanja<br />
Tip naselja/postotci Telefon Mobitel PC Internet<br />
Selo 87.7 72.1 23.8 18.9<br />
Seoski lokalni centar 87.5 79.1 27.6 21.6<br />
Širi lokalni centar 88.7 86.7 45.3 40.9<br />
Regionalni centar 90.7 81.7 42.0 37.6<br />
Makroregionalni centar 88.3 83.3 50.4 40.4<br />
Zagreb 92.1 82.4 52.2 41.2<br />
Hrvatska – prosjek 89.1 79.5 37.6 31.0<br />
Pearsonov Hi-kvadrat 7.144 30.711 123.500 101.728<br />
df = 5 5 5 5<br />
p < 0.210 0.000 0.000 0.000<br />
Koeficijent kontingencije 0.057 0.117 0.230 0.209<br />
S obzirom na tip naselja u posjedovanju telefonskog priključka nema statistički<br />
značajnih razlika između sela i gradova. Razlike u posjedovanju mobitela statistički<br />
su značajne, ali nisu velike. Mnogo su veće razlike u posjedovanju osobnog računala<br />
(PC-a) i priključka na internet. Računalo posjeduje više od polovice kućanstava<br />
u Zagrebu i samo oko četvrtine u selima i njima bliskim lokalnim centrima.<br />
Na internet je priključeno oko dvije petine kućanstava u gradovima i oko jedne<br />
petine u selima i seoskim lokalnim centrima. S obzirom na posjedovanje računala<br />
Batarelo i Marušić dobile su slične relativne odnose, no mnogo više postotke <strong>za</strong><br />
sve tipove naselja (Batarelo; Marušić, 2006.:206). Kako je njihov uzorak obuhvatio<br />
učenike osmih razreda osnovnih škola koji u velikom postotku dolaze iz obitelji s<br />
tri ili četiri člana, vjerojatno je ta varijabla “povećala” broj računala.<br />
3.1.2. Opremljenost kućanstava informacijsko-komunikacijskom tehnologijom prema<br />
broju članova obitelji<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
U realiziranom uzorku gotovo trećina (31,8%) su samačka ili dvočlana domaćinstva,<br />
tročlanih je 19,5 posto, četveročlanih je 25,5 posto, a obitelji s pet ili više<br />
članova 23,1 posto.<br />
172
B. Krištofić: Digitalna nejednakost<br />
Tablica 3.<br />
Opremljenost kućanstva informacijsko-komunikacijskom tehnologijom prema broju članova obitelji<br />
Broj članova/postotci Telefon Mobitel PC Internet<br />
Jedan 74.7 34.6 13.2 9.7<br />
Dva 87.3 58.7 21.1 18.0<br />
Tri 90.5 90.1 40.6 33.7<br />
Četiri 91.7 94.4 54.0 46.9<br />
Pet i više 94.0 95.1 43.7 33.3<br />
Hrvatska – prosjek 89.1 79.5 37.6 31.0<br />
Pearsonov Hi-kvadrat 73.869 621.76 191.678 157.750<br />
df = 4 4 4 4<br />
p < 0.000 0.000 0.000 0.000<br />
Koeficijent kontingencije 0.179 0.468 0.282 0.259<br />
Podaci u tablici 3. pokazuju da broj članova kućanstva generira veće razlike od<br />
mjesta stanovanja. Kućanstva s jednim ili dva člana daleko <strong>za</strong>ostaju <strong>za</strong> onima koja<br />
imaju tri ili više članova. Statistički su značajne i razlike u posjedovanju telefona<br />
i mobitela. Četvrtina samačkih kućanstava ne posjeduje telefon, a gotovo dvije<br />
trećine nema mobitel. Četiri puta je manje samačkih kućanstava koja posjeduju<br />
računalo, nego obitelji s četiri člana. S obzirom na internet-priključak, taj odnos<br />
je jedan prema pet. No, kod samaca kumuliran je niz osobina koje ne pogoduju<br />
prihvaćanju informacijsko-komunikacijskih tehnologija. Riječ je o ljudima prosječno<br />
starim 62 godine, od toga su 64 posto žene, 71 posto umirovljenici i 54 posto<br />
s osnovnim obrazovanjem.<br />
Velike razlike dobivene su i ukrštanjem s varijablom prihoda po članu kućanstva.<br />
Prihod kućanstva značajno proizvodi “digitalni jaz” i u razvijenim zemljama Evrope<br />
i u SAD-u (van Dijk; Hacker, 2003.; DiMaggio et al., 2001.).<br />
3.1.3. Opremljenost kućanstava informacijsko-komunikacijskom tehnologijom prema<br />
prihodu po članu obitelji<br />
Kada je riječ o prihodu obitelji i osobnim primanjima ispitanika treba napomenuti<br />
da ih ne valja uspoređivati s prosječnim plaćama, jer uzorak uključuje ne<strong>za</strong>poslene,<br />
umirovljenike i domaćice čija su primanja značajno niža (a neki ispitanici uopće<br />
nemaju osobnih primanja) od prosječnih plaća, pa su i ukupni prosjeci niži. Do<br />
1.000 kuna prihoda po članu kućanstva ima 29,4 posto obitelji, 40,3 posto od 1.000<br />
do 2.000 kuna, 20 posto od 2.000 do 3.000 kuna, 6,4 posto od 3.000 do 4.000 kuna<br />
i više od 4.000 kuna 4,1 posto obitelji.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
173
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 165–181<br />
Tablica 4.<br />
Opremljenost kućanstva informacijsko-komunikacijskom tehnologijom prema prihodu po članu<br />
obitelji<br />
Prihod po članu/postotci Telefon Mobitel PC Internet<br />
Do 1.000 kn 83.4 70.7 22.9 14.1<br />
Od 1.001 do 2.000 kn 90.6 78.1 34.6 28.4<br />
Od 2.001 do 3.000 kn 92.6 88.3 50.8 45.8<br />
Od 3.001 do 4.000 kn 94.3 92.1 61.0 57.4<br />
Preko 4.000 kn 91.1 95.6 73.3 65.6<br />
Hrvatska – prosjek 89.1 79.5 37.6 31.0<br />
Pearsonov Hi-kvadrat 33.509 81.125 178.640 231.461<br />
df = 4 4 4 4<br />
p < 0.000 0.000 0.000 0.000<br />
Koeficijent kontingencije 0.122 0.188 0.273 0.307<br />
Kućanstva s najvišim prihodom po posjedovanju osobnog računala i priključka na<br />
internet u prosjeku su najrazvijenijih evropskih zemalja, dok su ona s najmanjim<br />
prihodom u prosjeku ili ispod prosjeka najnerazvijenijih. Tako u Hrvatskoj možemo<br />
naći cijeli raspon evropske digitalne nejednakosti. Kako bi se preskočilo ne<br />
samo planetarnu nego i lokalnu digitalnu podjelu, prije svega je očito potreban<br />
viši dohodak. Prema tome strah se od računala najbolje prevladava povišenjem<br />
standarda.<br />
3.2. Korisnici interneta<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
Kao korisnici interneta određeni su oni ispitanici koji su pozitivno odgovorili na<br />
pitanje koriste li internet u slobodno vrijeme. Onih koji su odgovorili da nikada ne<br />
koriste internet je 72,5 posto. Internet rijetko koristi 6 posto, mjesečno 2,1 posto,<br />
tjedno 7,8 posto i dnevno 11,6 posto ispitanika. Zbog pojednostavljenja obrade podataka<br />
sve smo kategorije korisnika saželi u jednu pa imamo 72,5 posto ispitanika<br />
koji nikada ne koriste internet i 27,5 posto onih koji ga koriste.<br />
Kao i kod varijabli o opremljenosti kućanstva najmanje je korisnika interneta na<br />
selu (11,9%), a najviše u Zagrebu (42,8%). Najmanje je korisnika interneta kod<br />
samačkih domaćinstava (12,1%), a najviše među onima koji žive u četveročlanim<br />
obiteljima (39,3%). Broj ispitanika on-line raste kako raste prihod po članu kućanstva.<br />
U kućanstvima s najnižim prihodom svega je 12,4 posto ispitanika koji<br />
koriste internet, dok u kućanstvima s najvišim prihodom internet koristi 70 posto<br />
ispitanika.<br />
174
B. Krištofić: Digitalna nejednakost<br />
3.2.1. Korisnici interneta prema spolu i dobi<br />
Internetom se koristi 54,1 posto muškaraca i 45,9 posto žena. Iako statistički značajna<br />
(χ 2 = 13,791; df = 1; p < 0.000) razlika je mala (koeficijent kontingencije<br />
– dalje CC = 0,079). Svjetska istraživanja pokazuju da su razlike po spolu značajne<br />
u ranijim fa<strong>za</strong>ma širenja interneta, no poslije se gube i spol je jedan od najslabijih<br />
prediktora digitalne nejednakosti (Norris, 2000.: chapter 4:9).<br />
Za razliku od spola dob je izuzetno značajan prediktor. Internet je medij mladih<br />
ljudi, pa korisnika interneta među ispitanicima u dobi do 30 godina ima 51,6 posto,<br />
a među starijima od 60 godina samo 3,1 posto (31 do 40 godina – 40,8%; 41 do<br />
50 godina – 30,6%; 51 do 60 godina – 16,4%; χ 2 = 367,843; df = 4; p < 0,000; CC =<br />
0,377). Ljudi koji danas imaju između 30 i 40 godina bili su gimnazijalci ili studenti<br />
kada je početkom devedesetih godina počelo širenje interneta pa možemo reći<br />
da su uz internet odrastali. Osim toga, bolje su obrazovani od starijih ispitanika. I<br />
evropska istraživanja pokazuju da je dob jak prediktor digitalne nejednakosti koji<br />
ne gubi na značaju širenjem interneta (Norris, 2000.: chapter 4:9).<br />
3.2.2. Korisnici interneta prema obrazovanju, <strong>za</strong>nimanju i osobnim primanjima<br />
Još veće razlike od dobi generira obrazovanje. Među ispitanicima koji su <strong>za</strong>vršili<br />
osmogodišnju školu ili imaju nepotpuno osnovno obrazovanje samo je 6 posto<br />
korisnika interneta. Korisnika interneta među ispitanicima koji su <strong>za</strong>vršili škole<br />
<strong>za</strong> radnička <strong>za</strong>nimanja je 23,5 posto, među onima koji su stekli srednje obrazovanje<br />
44,7 posto, više obrazovanje 51,8 posto i visoko obrazovanje 77,4 posto (χ 2 =<br />
510,629; df = 4; p < 0,000; CC = 0,432). Uz obrazovanje vežu se i razlike po <strong>za</strong>nimanjima.<br />
Najviše je korisnika interneta među <strong>za</strong>nimanjima <strong>za</strong> koja je potrebno više ili<br />
visoko obrazovanje. Tako je na internetu najviše stručnjaka (76,9%) i rukovodilaca<br />
(73,8%). Kod radničkih <strong>za</strong>nimanja postotci se kreću od 9,7 posto <strong>za</strong> industrijske<br />
radnike do 21,6 posto <strong>za</strong> radnike u transportu. Internetom se više koriste trgovci<br />
(44,5%), radnici u uslugama (35,9%) i službenici (56,6%). Najmanje je korisnika interneta<br />
među umirovljenicima (5,4%) i domaćicama (9,1%), dok ne<strong>za</strong>posleni stoje<br />
prilično dobro s 35,1 posto. No ne<strong>za</strong>posleni su puno mlađi (51,7% mlađe je od 30<br />
godina) i obrazovaniji (72,3% ima <strong>za</strong>vršenu srednju školu) od ukupne populacije<br />
pa su time i “predodređeni” da više koriste internet.<br />
Treba spomenuti da je korištenje interneta kod kuće statistički značajno pove<strong>za</strong>no i<br />
s korištenjem interneta na poslu. Od ukupnog uzorka posloprimaca njih 25,9 posto<br />
internet koristi u oba slučaja (χ 2 = 266,994; df = 1; p < 0,000; CC = 0,486).<br />
Korištenje interneta u korelaciji je i s obrazovanjem roditelja i to više majke (χ 2 =<br />
495,838; df = 10; p ≤ 0,000; CC = 0,427) nego oca (χ 2 = 428,176; df = 10; p < 0,000;<br />
CC = 0,402). Broj korisnika interneta počinje rasti čim je obrazovanje roditelja više<br />
od osnovnog. Među ispitanicima čiji otac ima visoko obrazovanje 75 posto koristi<br />
internet, a ako je majka visokoobrazovana čak 80 posto.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
175
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 165–181<br />
Kao i kod prihoda kućanstva učestalost korištenja interneta raste s visinom osobnih<br />
mjesečnih primanja. Internet koristi 14,3 posto ispitanika s najnižim prihodima<br />
(do 2.000 kuna), 26 posto ispitanika s prihodima između 2.000 i 3.000 kuna,<br />
47,9 posto ispitanika s prihodima između 3.000 i 4.000 tisuće kuna i 59,9 posto<br />
onih s najvišim prihodima (više od 4.000 kuna). Tako je među onima s najvišim<br />
prihodima četiri puta više korisnika interneta, nego među ispitanicima s najnižim<br />
prihodima (χ 2 = 333,656; df = 3; p < 0,000; CC = 0,361).<br />
3.2.3. Osnovni profil korisnika interneta<br />
Tko su ljudi koji “surfaju”internetom? U velikoj većini žive u gradovima. Internetom<br />
se nešto češće koriste muškarci, nego žene. Prosječna dob im je 36 godina. Obitelj<br />
ima tri ili četiri člana i višeg je imovinskog statusa. “Surfer” ima <strong>za</strong>vršenu barem<br />
srednju školu, a često i više ili visoko obrazovanje. Radi kao stručnjak ili, rjeđe,<br />
kao službenik, odnosno, radnik u uslugama. Velika je vjerojatnost da se internetom<br />
služi i na poslu. Ima natprosječna mjesečna primanja.<br />
Tko se nalazi s druge strane digitalnog ja<strong>za</strong>? Ljudi koji žive na selu i u manjim<br />
mjestima. Nešto više žene, nego muškarci. Prosječna dob onih koji nikada ne koriste<br />
internet je 52 godine. Iako najstariji anketirani “surfer” ima 76 godina, među<br />
ljudima starijim od 60 godina korisnika interneta je <strong>za</strong>nemarivo malo. Internet<br />
nikada ne koristi 87,9 posto samaca i 82 posto onih čija obitelj broji dva člana.<br />
Onih koji nikada ne koriste internet najviše je među umirovljenicima, domaćicama,<br />
poljoprivrednicima i radnicima. Po obrazovanju najviše je onih koji (ni)su<br />
<strong>za</strong>vršili osmogodišnju ili su <strong>za</strong>vršili škole <strong>za</strong> radnička <strong>za</strong>nimanja. Većina ulazi u<br />
kategoriju najnižih primanja. Digitalne nejednakosti su očite. Treba pogledati koje<br />
ih varijable najviše proizvode.<br />
4. Zaključna razmatranja<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
U tablicu 5. uvršteni su koeficijenti kontingencije varijabli koje smo već prika<strong>za</strong>li<br />
kako bismo na jednome mjestu mogli analizirati korelaciju između korištenja<br />
interneta i promatranih varijabli. Vrijednosti koeficijenta kontingencije mogu biti<br />
između nula i jedan, a ve<strong>za</strong> između varijabli je to veća što je vrijednost koeficijenta<br />
viša.<br />
Najveće razlike u korištenju interneta generiraju varijable ve<strong>za</strong>ne uz <strong>za</strong>nimanje<br />
i obrazovanje. Ve<strong>za</strong> <strong>za</strong>nimanja i obrazovanja ispitanika izuzetno je visoka (CC =<br />
0,658), a visoke su i korelacije između varijable obrazovanje ispitanika i obrazovanja<br />
oca (CC = 0,402), obrazovanja majke (CC = 0,503) i obrazovanja bračnog<br />
partnera (0,457).<br />
176
B. Krištofić: Digitalna nejednakost<br />
Tablica 5.<br />
Koeficijenti kontingencije promatranih varijabli s varijablom korištenja interneta<br />
Varijabla CC Varijabla CC<br />
Tip naselja 0,262 Obrazovanje ispitanika 0,432<br />
Broj članova kućanstva 0,205 Obrazovanje oca 0,402<br />
Prihod po članu 0,338 Obrazovanje majke 0,427<br />
Spol 0,079 Zanimanje 0,477<br />
Dob 0,377 Osobna primanja 0,361<br />
Navedene veze pokazuju da je obrazovanje kumulativna varijabla, ili kako bi rekao<br />
Bourdieu, akumulirani kulturni kapital. Po Bourdieu obrazovanje je institucionalizirani<br />
kulturni kapital koji ovisi o “prethodnim investicijama obitelji” (Bourdieu,<br />
1986.:244). Koeficijenti kontingencije ukrštanja obrazovanja oca i majke to jasno<br />
potvrđuju. Kako najobrazovaniji najviše koriste internet, očito je da prihvaćanje<br />
interneta ne ovisi (samo) o njihovim “prirodnim” sposobnostima, nego i o naslijeđenom<br />
i stečenom kulturnom kapitalu. “Digitalni kapital” tu se očito usađuje u<br />
<strong>za</strong>tečene društvene nejednakosti.<br />
Generacijski jaz u prihvaćanju interneta koji su mnogi spremni tumačiti otvorenošću<br />
mladih prema novim tehnologijama također je pove<strong>za</strong>n s obrazovanjem, odnosno,<br />
kulturnim kapitalom u Bourdieuovom određenju. Mladi su, naime, oni koji<br />
nasljeđuju kulturni kapital. Među našim ispitanicima mlađim od 30 godina 14,9 posto<br />
je onih s osnovnim obrazovanjem, dok je među starijima od 60 godina takvih<br />
65,3 posto. Najmlađa skupina ima 67,8 posto srednje obrazovanih, a najstarija 24,9<br />
posto. Više i visoko obrazovanih među najmlađima je 17,3 posto, a najstarijima 9,8<br />
posto. Kao što kaže Bourdieu, sposobnosti i talent rezultat su (i) “ulaganja vremena<br />
i kapitala” (Bourdieu, 1986.:244).<br />
Preko <strong>za</strong>nimanja obrazovanje je pove<strong>za</strong>no i s ekonomskim kapitalom. Medijan<br />
osobnih primanja onih s najnižim obrazovanjem je 1.400 kuna, a onih s najvišim<br />
4.250 kuna. Slično je i s prihodom obitelji. To, dakako, nije ništa novo. Uspon meritokratskog<br />
društva u kojem su cijenjeni obrazovani profesionalci ide usporedo<br />
s razvojem industrijskog društva, pa se u razvijenim evropskim zemljama može<br />
pratiti od druge polovice 19. stoljeća (Halcli; Webster, 2000.:73). I u socijalističkoj<br />
Hrvatskoj obrazovanje je bilo jedan od najznačajnijih kanala vertikalne mobilnosti<br />
i poboljšanja životnog standarda. Digitalna nejednakost tako se opet veže uz već<br />
postojeće nejednakosti.<br />
Razlike s obzirom na tip naselja također su rezultat razvoja modernog industrijskog<br />
društva. Hrvatska je, primjerice, 1961. godine imala 43,9 posto poljoprivrednog stanovništva,<br />
a 1991. godine, kada se raspadao socijali<strong>za</strong>m i tek je počelo širenje interneta,<br />
9,1 posto (DZS, 1997.:87). No, izgleda da počeci kompjutori<strong>za</strong>cije u Hrvatskoj<br />
padaju upravo u 1961. godinu. U knjizi Sjećanja Eva Grlić, koja je tada radila u Katranu,<br />
piše kako su “<strong>za</strong>grebačke tvornice Pliva, Chromos, OKI i Katran, udružene<br />
u Kemijsku industrijsku <strong>za</strong>jednicu sa sjedištem u Boškovićevoj ulici, kupile, mislim<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
177
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 165–181<br />
1961. godine, u Hrvatskoj vjerojatno prvu garnituru elektronskih računala tvrtke<br />
IBM <strong>za</strong> strojnu obradu podataka tih udruženih poduzeća” (Grlić, 1997.:252). I ovaj<br />
detalj svjedoči da informacijsko doba nije nešto radikalno novo već je pripremano<br />
i u etatističkim zemljama i privredama koje su po Castellsu propale upravo <strong>za</strong>to jer<br />
se nisu mogle priključiti na revoluciju informacijske tehnologije.<br />
Najmanje su razlike između korisnika interneta i onih koji internet nikad ne koriste<br />
po veličini obitelji i spolu. Štoviše, istraživanja u razvijenim zemljama pokazuju da<br />
se širenjem interneta razlika po spolu gubi, a i u Hrvatskoj je najmanja od svih<br />
analiziranih varijabli. To znači da je i patrijarhalno, kao i agrarno društvo, u razvijenim<br />
zemljama uglavnom stvar prošlosti. Pa ako se danas u tim društvima žene<br />
i muškarci sve više izjednačuju očito nema “prirodnih” razlika koje bi uvjetovale<br />
razlike u uporabi informacijsko-komunikacijskih tehnologija.<br />
Nastojali smo poka<strong>za</strong>ti da digitalna nejednakost nije neki nov, poseban oblik nejednakosti,<br />
nego da se veže uz već postojeće nejednakosti modernog društva, prije<br />
svega uz kulturni i ekonomski kapital, kako ih određuje Bourdieu. U korištenju<br />
interneta kao indikatora razvoja informacijskog doba, društvene grupe se razlikuju<br />
upravo prema količini kapitala koji posjeduju kako bi mogle “prihvatiti” i “savladati”<br />
novu tehnologiju.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
“Neumreženi” su, iako čine većinu na globalnoj razini, u većini zemalja svijeta pa<br />
i u Hrvatskoj, “sa stajališta logike sustava nevažni i kao proizvođači i kao potrošači”<br />
(Castells, 2003.b:368). No, ni “umreženi” ne mogu biti mirni jer procesi isključenja<br />
iz umreženog društva djeluju i na “one pojedince i društvene kategorije koji<br />
u neprestanoj borbi <strong>za</strong> održanje pokušavaju izbjeći konačni pad na dno društva<br />
gdje jedva preživljava degradirana radna snaga i društveno onesposobljeni ljudi”<br />
(Castells, 2003.b:369). Usud isključenosti iz “vladajuće logike umrežavanja” svima<br />
lebdi nad glavom. Digitalni jaz ne samo da je uspostavljen, nego se i održava<br />
neprestanom opasnošću da se padne na dno društva. Ovako dramatičan pristup<br />
digitalnoj podijeljenosti proizlazi, kako smo naveli u uvodu, iz teorijskog modela<br />
koji sve suvremene promjene izvodi iz “vladajuće logike umrežavanja”, a informacijsko<br />
doba vidi kao “sekularno spasenje” (McSorley, 2003.:85) koje može ostvariti<br />
san prosvjetiteljstva “da će razum i znanost riješiti probleme čovječanstva” (Castells,<br />
2003.b:382). Za ostvarenje tog sna, po Castellsu, potrebno je “preskočiti<br />
planetarnu digitalnu podjelu” (Castells, 2003.a:295). Zašto “preskočiti”? Zato jer<br />
je skok brz, <strong>za</strong>to jer nema vremena <strong>za</strong> razmatranje alternativnih modela razvoja,<br />
<strong>za</strong>to jer se novo društvo temeljeno na internetu razvija brzinom interneta. Castellsovo<br />
vrijeme, vrijeme interneta, trenutačno je vrijeme kojim financijski kapital<br />
obavlja transakcije putem interneta. No, kako pokazuju rezultati analize, vrijeme<br />
potrebno da bi se ostvarile pretpostavke potrebne <strong>za</strong> “umrežavanje” vrijeme je<br />
akumulacije kulturnog i ekonomskog kapitala, povijesno vrijeme koje se ne može<br />
sabiti u trenutak.<br />
Političari pak očekuju da će informacijska revolucija riješiti probleme koje oni sami<br />
ne mogu – korupciju, bujanje birokracije, smanjenje troškova zdravstva, malver<strong>za</strong>-<br />
178
B. Krištofić: Digitalna nejednakost<br />
cije u gruntovnicama i još mnogo toga. Odgovor je – neće. I to nije tako samo u<br />
Hrvatskoj. Da tehnologija može riješiti društvene probleme jedan je od mitova koji<br />
se veže (i) uz internet. “Tehnologija nije odgovor, nego alat. Ako se s njim pažljivo<br />
postupa, može značajno unaprijediti razvojne ciljeve ljudi” (Servon, 2002.:225).<br />
Digitalna nejednakost samo je jedan oblik društvenih nejednakosti i može se prevladati<br />
utoliko koliko se razvija i mijenja društvo.<br />
Literatura<br />
1. Batarelo, I.; Marušić, I. (2006). Digitalna podijeljenost u hrvatskim školama: razlike u<br />
korištenju računala s obzirom na neke socio-demografske varijable. <strong>Sociologija</strong> sela,<br />
172–173 (2–3):201–219.<br />
2. Bourdieu, P. (1986). U: Richardson, J. (Ed.). Handbook of Theory and Research for the<br />
Sociology of Education. New York: Greenwood Press, pp. 241–258.<br />
3. Castells, M. (2000a). Materials for an exploratory theory of the network society. British<br />
Journal of Sociology, 51 (1):5–24.<br />
4. Castells, M. (2000b). Toward a Sociology of the Network Society. Contemporary Sociology,<br />
29 (5):693–699.<br />
5. Castells, M. (2003a). Internet galaksija. Zagreb: Naklada Jesenski i Turk, 320 str.<br />
6. Castells, M. (2003b). Kraj tisućljeća. Zagreb: Golden marketing, 438 str.<br />
7. DiMaggio, P.; Hargittai, E.; Neuman, W. R.; Robinson, J. P. (2001). Social Implications<br />
of the Internet. Annual Review of Sociology, 27 (1):307–336.<br />
8. Državni <strong>za</strong>vod <strong>za</strong> statistiku (1997). Statistički ljetopis 1997. Zagreb: DZS, 610 str.<br />
9. Hannemyr, G. (2003). The Internet as Hyperbole: A Critical Examination of Adoption<br />
Rates. The Information Society, 19 (2):111–121.<br />
10. Grlić, E. (1997). Sjećanja. Zagreb: Durieux, 336 str.<br />
11. Guillén, M. F.; Suárez, S. L. (2005). Expaining the Global Digital Divide: Political and<br />
Sociological Drivers of Cross-National Internet Use. Social Forces, 84 (2):681–708.<br />
12. Halcli, A.; Webster, F. (2000). Inequality and Mobili<strong>za</strong>tion in The Information Age.<br />
European Journal of Social Theory, 3 (1):67–81.<br />
13. Hodžić, A. (2000). Socijalna struktura i mobilnost seoskog stanovništva, <strong>Sociologija</strong><br />
sela, 147/148 (1/2):79–107.<br />
14. Hodžić, A. (2005). Mreža naselja u umreženom društvu. <strong>Sociologija</strong> sela, 43, 169<br />
(3):497–524.<br />
15. ITU: International Telecommunication Union (2005). Telecommunication/ICT statistics.<br />
URL: http/www.itu.int/ITU-D/ict/statistics/ (listopad <strong>2007</strong>).<br />
16. McSorely, K. (2003). The secular salavation story of the digital divide. Ethics and Information<br />
Technology, 5 (1):75–87.<br />
17. Norris, P. (2000). Digital Divide? Civic Engagement, Information Poverty and the Internet<br />
in Democratic Societies. URL: http://web.archive.org/web/20010422081248/ksghome.harvard.edu/~.pnorris.shorenstein.ksg/DIGITALR.HTM<br />
(srpanj <strong>2007</strong>).<br />
18. Sanader, Dr. I. (<strong>2007</strong>). Prema novim i<strong>za</strong>zovima. Zagreb: Hrvatska demokratska <strong>za</strong>jednica,<br />
47 str.<br />
19. Servon, L. (2002). Four Myths about the Digital Divide. Planning Theory & Practice, 3<br />
(2):222–227.<br />
20. Van Dijk, J. (1999). The one-dimensional network society of Manuel Castells. New Media<br />
and Society, 1 (1):127–138.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
179
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 165–181<br />
21. Van Dijk, J.; Hacker, K. (2003). The Digital Divide as a Complex and Dynamic Phenomenon.<br />
The Information Society, 19 (4):315–326.<br />
22. Webster, F. (2002). Theories of the Information Society. New York: Routledge, 304 str.<br />
23. Župančić, M. (2000). Tranzicija i moderni<strong>za</strong>cijske perspektive hrvatskih sela, <strong>Sociologija</strong><br />
sela, 147/148 (1/2):11–78.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
180
B. Krištofić: Digitalna nejednakost<br />
Original scientific paper<br />
Branimir Krištofić<br />
<strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb, Zagreb, Croatia<br />
e-mail: kristof@idi.hr<br />
Digital Inequality<br />
Abstract<br />
The paper analyses global use of information-communication technology based on data<br />
provided by the International Telecommunication Union; in Croatia data are obtained from<br />
field research carried out by the <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb on a representative<br />
sample of adult population of Croatia. In telephones, mobile phones and the Internet<br />
Croatia equals the European average, while it falls behind in the number of computers per<br />
one hundred inhabitants. In Croatia, digital inequality is best predicted by both education<br />
and income of a household, that is, personal income of examinees. The Internet users are<br />
better educated and have a higher income than those who never use it. Statistically relevant<br />
differences relate to age and place of living, minor differences to gender. The Internet users<br />
are young people mostly living in towns, there are slightly more men than women among<br />
them. The Internet is mostly used in families with three or four members. Already existing<br />
social inequality correlates with digital inequality. Therefore the digital gap, an essential<br />
form of information era inequality (Castells), can be bridged only by decreasing social<br />
inequality.<br />
Key words: digital divide, digital inequality, social inequality, Internet, Information Age,<br />
Manuel Castells.<br />
Received on: October <strong>2007</strong><br />
Accepted on: October <strong>2007</strong><br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
181
UDK 718:504(479.5 Poreč)<br />
Stručni rad<br />
Značajke groblja Poreč<br />
(1920. – 1993.)<br />
Amorino Poropat<br />
Zdravko Šergo<br />
<strong>Institut</strong> <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m, Poreč, Hrvatska<br />
e-mail: amorino@iptpo.hr; e-mail: zdravko@iptpo.hr<br />
Jasmina Gržinić<br />
Sveučilište Jurja Dobrile Pula, Hrvatska<br />
e-mail: jgrzinic@efpu.hr<br />
SAŽETAK Groblje Poreč unutar ogradnog zida u cijelosti je popunjeno grobovima<br />
pa se komunalna služba Usluga iz Poreča suočila s velikim problemom gdje na površini<br />
postojećeg groblja vršiti sahranu pokojnika. Dokumentirali smo i elaborirali<br />
niz pitanja s područja <strong>za</strong>štite okoliša obuhvaćenih cjelovitim rješenjem proširenja<br />
groblja Poreč, koje bi u dugoročnom vremenskom razdoblju osiguravalo dovoljno<br />
<strong>prostor</strong>a <strong>za</strong> ukop pokojnika i potrebne infrastrukturne sadržaje od parkiranja vozila,<br />
park-površina, građevina, do novoplaniranih grobnih polja.<br />
Ključne riječi: groblje, okoliš, namjena površina, infrastruktura.<br />
Primljeno: srpanj <strong>2007</strong>.<br />
Prihvaćeno: listopad <strong>2007</strong>.<br />
1. Uvod<br />
Stanovnici ruralnih naselja i grada Poreča tijekom svoje povijesti pokapali su mrtvace<br />
na nekoliko lokacija. Prema dostupnim saznanjima, prva lokacija sahrane<br />
mrtvaca od nastanka grada Poreča obavljana je unutar i izvan gradskih zidina (Prelog,<br />
1957). Druga lokacija groblja bila je južno od stare gradske jezgre Poreča, na<br />
<strong>prostor</strong>u <strong>za</strong>padno od sadašnje građevine općinskog suda Poreč, ili južno od gradske<br />
lučice. Treća lokacija je današnje groblje na <strong>prostor</strong>u zvanom Žatika. Izgrađeno<br />
Copyright © <strong>2007</strong> <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu – <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb<br />
Sva prava pridržana – All rights reserved<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
183
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 183–202<br />
je 1920. godine, kad je evidentiran i prvi ukop 1 . Od tog perioda pa do konca 1993.<br />
godine evidentirano je 1.796 grobova i sahranjeno je 3.359 osoba. Groblje pored<br />
svoje osnovne funkcije <strong>za</strong> ukop mrtvaca, mjesto je <strong>za</strong> posjetitelje, oproštaj od pokojnika,<br />
ceremonije pogreba 2 i sl. Riječ je o <strong>prostor</strong>noj cjelini koju prožimaju urbano-sociološki<br />
aspekti kroz niz evidentnih poka<strong>za</strong>telja. Razni poka<strong>za</strong>telji ogledaju<br />
se u obuhvatu i značajkama područja i ruralnih naselja čiji stanovnici gravitiraju 3 i<br />
pokapaju mrtve na groblju Poreč (slika 1.). Ovaj članak izvod je istraživačkog rada<br />
(anali<strong>za</strong>, sistemati<strong>za</strong>cija i obrada podataka s terena, te rada u kabinetu na obradi<br />
relevantnih propisa i raznih dokumenata), koji su studijski obrađeni <strong>za</strong> dugoročni<br />
razvoj i uređenje površina groblja.<br />
Groblje je neto površine 1.26 ha, ograđeno zidom i u cijelosti je popunjeno, što<br />
je dokumentirano u elaboratu Prethodna i Konačna studija 4 (Poropat i sur., 1994.,<br />
1995.). Upravo stoga u komunalnoj službi Usluga 5 iz Poreča nastao je problem<br />
gdje sahranjivati pokojnike kad nedostaje <strong>prostor</strong>a <strong>za</strong> njihov ukop. Taj problem je<br />
potaknuo i glavni cilj ovog rada – predložiti rješenje groblja koje bi u dugoročnom<br />
vremenskom razdoblju, prema suvremenim standardima, osiguravalo dovoljno<br />
<strong>prostor</strong>a <strong>za</strong> ukop pokojnika i potrebne infrastrukturne sadržaje <strong>za</strong> taj čin. Za<br />
posti<strong>za</strong>nje glavnog cilja autori u studiji predlažu tri dijela globalnog rješenja. Prvi<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
184<br />
1 Na groblju Poreč prva je sahranjena pok. Marija Šegon u starosti od 67 godina, i to dana<br />
15. 12. 1920. godine u 10 sati.<br />
2 Običaji ceremonijalne sahrane na groblju Poreč ističu se na relaciji mrtvačnica i ukopno<br />
mjesto pokojnika. U <strong>prostor</strong>iji mrtvačnice prije pogreba odloži se lijes s pokojnikom. Do<br />
lijesa stoji njegova bliža rodbina i prima sućut od posjetitelja. Posjetitelji iskazuju kraću<br />
molitvu i blagoslov s maslinovom grančicom. Prije pogreba u mrtvačnicu dolazi svećenik,<br />
uz njegov blagoslov i molitve izvan mrtvačnice okuplja se povorka ljudi u tri ili četiri reda,<br />
posebice muzički sastav i predvodnik s križem. Oni u određeno vrijeme, koje je istaknuto<br />
na oglasima, odvode pokojnika do crkvice u kojoj se odvija misa <strong>za</strong> pokojnika, a <strong>za</strong>tim<br />
do mjesta ukopa. Na mjestu ukopa <strong>za</strong> značajne ličnosti čitaju se govori te slijedi posljednja<br />
molitva svećenika. Put pogreba od mrtvačnice do mjesta ukopa u intervalima prati muzika<br />
kao zvuk tuge i posljednji oproštaj od pokojnika.<br />
3 Gravitacijsko područje uvjetovano je najkraćim prometnim ve<strong>za</strong>ma od mjesta stanovanja<br />
do groblja.<br />
4 Komisija <strong>za</strong> ocjenu Studije o utjecaju na okoliš, donijela je Ocjenu, klasa: 350-01/95-01/87,<br />
ur. br. 2167/01-07-96-3, od 24. srpnja 1995., kojom se prihvaća Prethodna i Konačna studija<br />
o utjecaju na okoliš <strong>za</strong> gradsko groblje Poreč. Predsjednik komisije: Damir Hrvatin, dipl.<br />
ing. arh.; članovi: Silva Žaja, sanit. ing.; Nada Modrušan, dipl. ing. građ.; Ljiljana Dravec,<br />
dipl. ing. kem. i Marijan Filipović, dipl. ing. građ. Izrađena je stručna podloga <strong>za</strong> proširenje<br />
groblja, te je Poglavarstvo grada Poreča donijelo Odluku o donošenju stručnih podloga <strong>za</strong><br />
proširenje gradskog groblja Poreč. Ono je 1996. godine prošireno s jugo<strong>za</strong>padne strane u<br />
širini postojećeg groblja. Obrada teksta, slike i tablice u ovom članku izvodi su iz studije i<br />
stručne podloge.<br />
5 Usluga je naziv pravne osobe <strong>za</strong> obavljanje djelatnosti čistoće, odvodnje otpadnih voda,<br />
pogreba, i dr., <strong>za</strong> područje Poreštine. Osnovala ju je Skupština općine Poreč prije 1993.<br />
godine, a nakon toga vremena <strong>za</strong> istu djelatnost ima naziv Komunalno poduzeće ‘’Usluga-<br />
Poreč’’ d.o.o. Osnivači su sve jedinice lokalne samouprave <strong>za</strong> istaknuto područje.
A. Poropat, Z. Šergo, J. Gržinič: Značajke groblja Poreč (1920. – 1993.)<br />
se odnosi na glavne prometne osovine <strong>za</strong> širenje groblja uz poštivanje ambijentalnosti<br />
i etape građenja. Drugi dio rješenja proizlazi iz nužnosti širenja groblja i<br />
uvjeta <strong>za</strong>štite okoliša, te planiranja i usklađivanja ukupne infrastrukture groblja<br />
kako danas tako i u budućnosti. Rješavanje problema podrazumijeva i uporabu<br />
primjerene metodologije rada.<br />
Slika 1.<br />
Gravitacijsko područje stanovnika na groblje Poreč<br />
Izvor: Gradsko groblje Poreč, Prethodna studija o utjecaju na okoliš, <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m, Poreč (1994.).<br />
Tijek aktivnosti u istraživanju je sljedeći:<br />
• prikupljena je i proučena literatura koja se bavi problemom groblja;<br />
• utvrđeno je gravitacijsko područje stanovnika;<br />
• izrađeni su slikovni prikazi postojećeg stanja groblja;<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
185
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 183–202<br />
• prikupljeni su i obrađeni podaci broja umrlih i broja stanovnika;<br />
• primijenjena je metoda dimenzioniranja groblja;<br />
• računalom su obrađeni prikazi slika i odgovarajuća tehnička rješenja.<br />
Osobita pozornost u radu posvećena je ispunjavanju <strong>za</strong>htjeva i uvjeta <strong>za</strong>štite okoliša.<br />
Poteškoću elaboriranja ove problematike predstavljala je činjenica što u našem<br />
<strong>za</strong>konodavstvu (Zakon o grobljima, 1960., 1965.; Pravilnik o uređenju groblja i sahrani<br />
umrlih, 1962.), te lokalnim propisima (Odluka o grobljima, 1978.) nedostaju<br />
sveobuhvatni standardi ove naravi (struktura namjene površina, veličine groblja i<br />
dr.).<br />
U drugom poglavlju, koje nosi naziv Sadašnje stanje groblja, dat je prikaz postojeće<br />
cjelokupne problematike ve<strong>za</strong>ne uz groblje. Slikovni prikazi elaboriraju lokaciju,<br />
vlasničko stanje <strong>za</strong> proširenje groblja, namjenu površina, biljni pokrov površina i<br />
infrastrukturu groblja, te odlike namjenskih površina u groblju i uz groblje. Prijedlog<br />
rješenja groblja naziv je trećeg poglavlja koje na temelju provedene metodologije<br />
rada ističe važnost proširenja dajući postojeću namjenu površina šire lokacije<br />
i izračun planske površine groblja.<br />
Četvrto poglavlje elaborata, Program proširenja groblja, predlaže korake <strong>za</strong> reali<strong>za</strong>ciji<br />
proširenja groblja, dok peto poglavlje, Groblje i <strong>za</strong>štita okoliša, zbog važnosti<br />
<strong>za</strong>štite okoliša daje pristup ispunjenju navedenih <strong>za</strong>htjeva. U <strong>za</strong>dnjem poglavlju<br />
pod nazivom Zaključci sistematično se daju rezultati ovog članka.<br />
Rad je doprinos istraživanju “Anali<strong>za</strong> stanja ekološke očuvanosti, te socio-kulturnih<br />
značajki pojedinih lokacija” iz znanstvenog projekta “Valori<strong>za</strong>cija selektivnih<br />
oblika turizma u održivom razvoju ruralnih <strong>prostor</strong>a” (<strong>2007</strong>.), a voditelj projekta je<br />
znanstveni savjetnik dr. sc. Desimir Bošković iz <strong>Institut</strong>a <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m<br />
iz Poreča.<br />
2. Sadašnje stanje groblja<br />
2.1. Lokacija groblja<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
Groblje (lat. coemeterium, engl. cemetery, church-yard, franc. cimetičre, tal. cimitero,<br />
campo-santo, njem. friedhof ) je, prema geološkom sastavu tla, položaju i<br />
veličini, posebno odabrano zemljište namijenjeno sahrani posmrtnih ostataka ljudi<br />
(Opća enciklopedija, 1977.). Logično je, stoga, da svako naselje, a naročito grad,<br />
pored ostalih suvremenih, gospodarskih, kulturnih i komunalnih institucija, treba<br />
imati i kvalitetno uređeno groblje (Kosić, Maleković, Vareš, 1974.; Bonetti, 1977.;<br />
Kollenz, Čorak, Nikolić, Majerić, 1986.; Marđetko, 1989.) koje <strong>za</strong>dovoljava ne samo<br />
u estetskom i tehničkom smislu, već i u sanitarno-higijenskom (Komitet, 1949.;<br />
Žarković, 1970.). Takva groblja osim funkcionalne izvedbe osnovnih površina (koja<br />
obuhvaća kako arhitektonsko uređenje, tako i učinkovito odvijanje tehnološkog<br />
186
A. Poropat, Z. Šergo, J. Gržinič: Značajke groblja Poreč (1920. – 1993.)<br />
procesa) sastoje se i od pomoćnih površina kojima se osim ambijentalne funkcije<br />
pej<strong>za</strong>žnog oblikovanja <strong>prostor</strong>a osigurava <strong>prostor</strong> neophodan <strong>za</strong> smještaj pratećih<br />
sadržaja (Kollenz, 1970.).<br />
Sadašnja lokacija porečkog groblja je na k.č. 4.788 K.O. Poreč i ograđeno je zidnom<br />
građevinom (slika 2.). Groblje je smješteno istočno od povijesne jezgre grada Poreča<br />
na udaljenosti cca 1.250 metara (mjereno od Peterokutne kule).<br />
Slika 2.<br />
Aviosnimak lokacije groblja Poreč<br />
Izvor: Groblje Poreč, Ured <strong>za</strong> katastarsko geodetske poslove – Ispostava Poreč, (1994.).<br />
Sa snimke lokacije groblja Poreč i namjene površina iz Generalnog urbanističkog<br />
plana grada Poreča možemo ustvrditi sljedeće:<br />
• lokacija groblja sa sjeverne strane, na udaljenosti od 15 metara, određena je<br />
lokalnom prometnicom Poreč – Dračevac;<br />
• na istočnoj strani, na udaljenosti cca 1 kilometar od groblja, planira se gradska<br />
obilaznica;<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
187
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 183–202<br />
• <strong>za</strong>padno od postojećeg groblja, na udaljenosti od 110 metara prolazi regionalna<br />
cesta Poreč – Vrsar;<br />
• južna strana groblja, na udaljenosti od 90 i 110 metara, sadrži dvije obiteljske<br />
kuće. Kuće su smještene na brežuljku, međusobne udaljenosti cca 120 metara;<br />
• groblje je uokvireno zidnom građevinom pravilnog geometrijskog oblika. Ima<br />
simetrično postavljena grobna polja i pravilan ortogonalni raster puteva između<br />
grobnih polja.<br />
2.2. Vlasničko stanje <strong>za</strong> proširenje groblja<br />
Prema prikupljenim podacima, stanje zemljišta <strong>za</strong> proširenje groblja karakterizira<br />
struktura različitog vlasništva. Riječ je o privatnom vlasništvu, tzv. društvenom<br />
vlasništvu 6 , <strong>za</strong>tim društvenom vlasništvu u općoj uporabi, te vlasništvu poduzeća<br />
“Agrolaguna” Poreč, <strong>Institut</strong>a <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m, Poreč, i Šumarije Poreč<br />
(vidi sliku 3.).<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
188<br />
6 U vremenu od 1945. do 1990. na teritoriju bivše Jugoslavije postojao je poseban oblik vlasništva<br />
– društveno vlasništvo. Zemljište u društvenom vlasništvu davalo se na korištenje<br />
fizičkim i pravnim osobama putem nadležne vlasti u jedinici lokalne samouprave (općina).<br />
Više o tome Ružička, B. (1994.). Zemljišne knjige. Informator.
A. Poropat, Z. Šergo, J. Gržinič: Značajke groblja Poreč (1920. – 1993.)<br />
Slika 3.<br />
Vlasničko stanje površina u planskom obuhvatu groblja Poreč<br />
Izvor: Gradsko groblje Poreč, Prethodna studija o utjecaju na okoliš, <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m, Poreč, (1994.).<br />
2.3. Prikaz namjena površina<br />
Sa <strong>za</strong>padne strane groblja, na centralnom dijelu, nalaze se dvije građevine i to mrtvačnica<br />
i trgovina pogrebnih usluga između kojih se smjestio ulazni portal. S istočne<br />
strane groblja u zidnu građevinu ukomponirana je crkvica <strong>za</strong> vjerske obrede, a do<br />
nje arkade a ispod čega su <strong>za</strong>tvorene podrumske <strong>prostor</strong>ije 7 . Ukupno je evidentirano<br />
7 Ispod crkvice i arkada posebno su izvedene <strong>za</strong>tvorene podrumske <strong>prostor</strong>ije koje podsjećaju<br />
na kripte. Moguće je da su istaknute <strong>prostor</strong>ije bile namijenjene <strong>za</strong> smještaj sarkofaga<br />
u koji bi se sahranio mrtvac (značajna ličnost <strong>za</strong> vrijeme života).<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
189
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 183–202<br />
16 grobnih polja, a sadrže grobove <strong>za</strong> horizontalni ukop jednog do tri mrtvaca, a<br />
ponegdje ima i grobnica i mauzoleja. Na okvirnoj strani groblja, pretežito do zidne<br />
građevine prislonjeno je niz mauzoleja, grobnica i grobova 8 (slika 4.). Zidna građevina<br />
ujedno je arhitektonski element koji ima višestruko značenje <strong>za</strong> doživljaj, kako<br />
iz udaljenosti, iz neposrednog pristupa, tako i iz unutrašnjosti groblja (visina zida,<br />
materijal i osnovna obrada zida i ula<strong>za</strong>), te kao element <strong>za</strong>štite i kontrole groblja.<br />
Dječji grobovi imaju najmanje grobno polje. Riječ je pretežito o zemljanim grobovima<br />
malih dimenzija <strong>za</strong> ukop djece do 3 godine i od 3 do 10 godina starosti.<br />
Slika 4.<br />
Namjena površina groblja Poreč<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
190<br />
Izvor: Gradsko groblje Poreč, Prethodna studija o utjecaju na okoliš, <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m, Poreč, (1994.).<br />
8 Mauzolej je grobno mjesto u kojem se vrši ukop mrtvaca, a ima nadzemno ukrašenu<br />
malu ili veću građevinu u vidu kućice, postamenta i sl. Grobnica je grobno mjesto <strong>za</strong> ukop<br />
mrtvaca u zidanu ili betonsku građevinu ugrađenu ispod razine zemljišta. Na području Istre<br />
mauzolej ili grobnica naziv je <strong>za</strong> obiteljske grobnice od 3 do 10 mogućih istovremenih ukopa<br />
mrtvaca. Mogu biti izvedeni u horizontali jednoredno ili s među<strong>prostor</strong>om kao jednoredno<br />
ili dvoredno, a vertikalno je katna postava od 2 do 4 ukopa jedan iznad drugoga.
A. Poropat, Z. Šergo, J. Gržinič: Značajke groblja Poreč (1920. – 1993.)<br />
Katastarska površina groblja Poreč je 12.600 m 2 , a prema izmjeri površina iznosi<br />
12.720 m 2 . Struktura namjene površina je sljedeća: površina namjene građevina<br />
2,62%, površina namjene puteva i zelenila 32,49%, površina namjene zemljanih<br />
grobova 63,99%, površina namjene grobnica 0,34% i površina namjene mauzoleja<br />
0,56%.<br />
2.4. Prikaz postojećeg biljnog pokrova na groblju<br />
Na ulazu u samo groblje, uz lijepo njegovan travnjak, s lijeve i desne strane nalazi<br />
se po jedan cedar. Uz glavne staze groblja pravilno su raspoređeni čempresi koji<br />
dominiraju cijelim <strong>prostor</strong>om. Na slici 5. dat je prikaz biljnih vrsta.<br />
Slika 5.<br />
Prikaz biljnih vrsta na groblju Poreč<br />
Izvor: Gradsko groblje Poreč, Prethodna studija o utjecaju na okoliš, <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m, Poreč, (1994.).<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
191
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 183–202<br />
Ukupno 88 čempresa čini drvored u obliku križa, tako da groblje dijele u četiri<br />
jednaka dijela. Izvan spomenutog drvoreda <strong>za</strong>sađeno je još 7 čempresa, raspoređenih<br />
pojedinačno ili u paru. Čempresi su velike hortikulturne vrijednosti, a kako su<br />
dosegli visinu od petnaestak metara na pojedinim primjercima potrebno je izvršiti<br />
intervenciju unutar krošnje (odre<strong>za</strong>ti suhe grane, pomladiti vegetacijske vrhove i<br />
dr.). Od ostalih biljnih vrsta, nailazimo na dvanaestak palmi, pojedinačno ili grupno<br />
raspoređenih, jednu thuju i skupinu lovora.<br />
Na pojedinim grobovima rastu: Yucca, Buxus, Cotoneaster i pokoji Juniperus horizontalis.<br />
Od cvjetnih vrsta naj<strong>za</strong>stupljenija je Bergenia cardiofolia. Zelenilo unutar<br />
groblja visoke je hortikulturne vrijednosti, pa je prilikom proširenja groblja potrebno<br />
slijediti <strong>za</strong>početi niz s istim biljnim vrstama i unositi pokoju novu (Thuju, Juniperus<br />
horizontalis, Cotoneaster, Prunus laurocerasus). Postojeće vrste bilja unutar<br />
groblja svojim izgledom djeluju umirujuće, otporne su na zračna strujanja, vjetrove<br />
i plinove, te je opravdano da se upravo one, uz nadopunu drugim vrstama, koriste<br />
pri proširenju groblja.<br />
2.5. Infrastruktura<br />
Stanje infrastrukture groblja je sljedeće:<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
• do ula<strong>za</strong> u groblje vodi asfaltirana pristupna ulica;<br />
• unutar groblja uređeni su, u strogo arhitektonskom izgledu, glavni putevi od<br />
tlakovca crvene boje, s drvoredom čempresa, sve do puteva uz crkvu;<br />
• ostali putevi nedovoljno su održavani, slabo nasipani tucanikom i bez izgrađenih<br />
rubnjaka;<br />
• uz rubne dijelove groblja postavljene su kose betonske ploče, koje služe kao<br />
rubnjaci i skupljači oborinskih voda;<br />
• objekti unutar groblja priključeni su na električnu mrežu, ali bez izgrađene<br />
rasvjete unutar groblja, kao i prilazne ulice do ula<strong>za</strong> u groblje;<br />
• od vodovodnih instalacija uređena je samo jedna slavina, kojom se može služiti<br />
građanstvo;<br />
• od ostalih vrtnih elemenata nedostatan je broj klupa ispred, kao i unutar groblja,<br />
dok broj metalnih naprava <strong>za</strong> skidanje zemlje s obuće <strong>za</strong>dovoljava.<br />
2.6. Odlike namjenskih površina u groblju i uz groblje<br />
Na slici 6. identifikacije stanja dat je prikaz odlika namjenskih površina groblja sa<br />
stajališta specifičnosti i povoljnosti.<br />
192
A. Poropat, Z. Šergo, J. Gržinič: Značajke groblja Poreč (1920. – 1993.)<br />
Slika 6.<br />
Stanje dijelova groblja Poreč<br />
Izvor: Gradsko groblje Poreč, Prethodna studija o utjecaju na okoliš, <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m, Poreč, 1994.<br />
Istraživanjem su utvrđene neke nepovoljnosti koje traže odgovarajuće sanacijske<br />
radove:<br />
• sjeverni dio grobnih polja je mjesto poplave poslije kiša;<br />
• izgrađene grobnice na istočnoj strani imaju poplavljena dna;<br />
• postojeći tlakovac na glavnim putovima groblja popušta pod pritiskom dostavnih<br />
vozila (građevinskog materijala <strong>za</strong> grobnice);<br />
• južni dio grobnih polja nalazi se u nasipu debljine od 1 do 1,2 metra;<br />
• postoji grobno polje <strong>za</strong> sahranu sudionika rata, prognanika i izbjeglica. Na tom<br />
grobnom polju sahranjivani su parti<strong>za</strong>ni, fašisti, Nijemci, prognanici i izbjeglice<br />
(cca 80 ukopa);<br />
• posebno je određeno manje grobno polje <strong>za</strong> sahranu djece, cca 80 mjesta.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
193
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 183–202<br />
Za vrijeme pogreba <strong>prostor</strong> od raskrižja regionalne ceste Poreč – Vrsar i lokalne<br />
ceste Poreč – Dračevac do pristupa u naselje Žatika, Trgovački centar Žatika, naselje<br />
Grbinovica, pa sve do ula<strong>za</strong> u groblje, <strong>za</strong>posjednu parkirana vozila. U nekoliko<br />
navrata <strong>za</strong> vrijeme pogreba značajnih ličnosti evidentirano je parkiranje od 200<br />
do 250 automobila. Evidentirano parkiranje vozila fotografirano je i sastavni je<br />
dio studije, a locirano je na cestama i putevima – prometnicama, kao prometnice<br />
u okruženju groblja. Na istaknutim prometnicama protočnost vozila najčešće je u<br />
<strong>za</strong>stoju i upitna je s aspekta sigurnosti prometa.<br />
3. Prijedlog proširenja groblja<br />
3.1. Važnost proširenja<br />
Svako naselje, pored ostalih suvremenih, gospodarskih, kulturnih i komunalnih<br />
institucija, <strong>za</strong>htijeva i kvalitetno uređeno groblje. Groblje mora <strong>za</strong>dovoljavati ne<br />
samo estetske i tehničke uvjete već i sanitarno-higijenske. Groblja, osim funkcionalno<br />
izvedenih osnovnih površina <strong>za</strong> učinkovito odvijanje tehnološkog procesa,<br />
sastoje se i od pomoćnih površina na kojima su locirani neophodni prateći<br />
sadržaji.<br />
Groblja u cijelom svijetu <strong>za</strong>uzimaju i značajno mjesto u okviru komunalnog sustava,<br />
a stanovništvo je tradicijom i emocijama ve<strong>za</strong>no uz njih. Kako je već rečeno,<br />
porečko groblje izgrađeno je 1920. godine. Od tada, pa sve do danas, na groblju<br />
nije bilo intervencija u smislu proširivanja vanjskih zidova groblja, premda je posljednjih<br />
desetak godina bila sve izraženija potreba. Groblje Poreč 1993. godine<br />
unutar izvornog zida prenapučeno je i kao takvo više nije u stanju normalno funkcionirati.<br />
Svaki novi smrtni slučaj predstavlja gotovo nerješiv problem, naročito ako<br />
se poštuju propisi rotacijskog turnusa <strong>za</strong> izvršenje ekshumacije.<br />
Uzimajući u obzir postavljene ciljeve i postojeće stanje groblja <strong>za</strong> izradu globalnog<br />
prijedloga njegova proširenja, utvrđeno je gravitacijsko područje groblja<br />
(slika 1.), dinamika smrtnosti (tablica 1.) i popis stanovništva na tom području<br />
(tablica 2.).<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
U tablici 1. prika<strong>za</strong>no je kretanje broja umrlih u razdoblju od 1970. do 1993. godine.<br />
Najmanji broj umrlih osoba je u 1972. godini, a najviši u 1992. godini.<br />
194
A. Poropat, Z. Šergo, J. Gržinič: Značajke groblja Poreč (1920. – 1993.)<br />
Tablica 1.<br />
Popis umrlih i sahranjenih osoba na groblju Poreč (1970. – 1993.)<br />
Godina Umrli Godina Umrli<br />
1970. 26 1982. 39<br />
1971. 33 1983. 36<br />
1972. 23 1984. 64<br />
1973. 35 1985. 55<br />
1974. 37 1986. 40<br />
1975. 36 1987. 61<br />
1976. 35 1988. 57<br />
1977. 32 1989. 38<br />
1978. 45 1990. 52<br />
1979. 31 1991. 55<br />
1980. 40 1992. 81<br />
1981. 36 1993. 54<br />
Ukupno 1041<br />
Tablica 2.<br />
Popis broja stanovnika gravitacijskog područja <strong>za</strong> groblje Poreč<br />
Naselja<br />
Broj stanovnika<br />
1961. 1971. 1981. 1991.<br />
Bašarinka 71 63 65 103<br />
Červar Porat 88<br />
Červar 104 106 198 108<br />
Grbinovica 20 12 15 18<br />
Gulići 13 8 38 100<br />
Kolumbera 32 26<br />
Mali Maj 39 62 81 118<br />
Materada, Maj 38 47 95 95<br />
Musalež 127 102 113 202<br />
Poreč 3006 4328 6382 7539<br />
Špadići 110 183 566 1033<br />
Valkarin 53 47 37 23<br />
Veleniki 109 75 80 90<br />
Veli Maj 78 65 103 127<br />
Vraniči, Poreč 28 19 73 189<br />
Vrvari 120 158 298 640<br />
Ukupno 3916 5275 8176 10499<br />
Izvor: Gradsko groblje Poreč, Prethodna studija o utjecaju na okoliš, <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m, Poreč.<br />
Pored groblja Poreč na području bivše općine Poreč postoje i lokalna groblja u<br />
većem broju mjesta: Vrsaru, Funtani, Taru, Vabrigi, Novoj Vasi, Žbandaju, Fuškulinu,<br />
Gradini, Višnjanu, Sv. Ivanu od Šterne, Sv. Matiji kod Ceriona, Bačvi, Lovreču,<br />
Baderni, Kašteliru, Labincima, Božjem Polju u Vižinadi i Sv. Vidu u Brigu.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
195
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 183–202<br />
Slika 7.<br />
Prijedlog proširenja groblja Poreč<br />
Izvor: Stručna podloga <strong>za</strong> proširenje gradskog groblja Poreč, <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m, Poreč, 1995.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
196
A. Poropat, Z. Šergo, J. Gržinič: Značajke groblja Poreč (1920. – 1993.)<br />
Slika 8.<br />
Groblje Poreč – prošireno (aviosnimak iz 2004.)<br />
Izvor: Upravni odjel <strong>za</strong> <strong>prostor</strong>no planiranje i <strong>za</strong>štitu okoliša Poreč.<br />
Prijedlog proširenja postojećeg gradskog groblja utvrđen je na temelju Generalnog<br />
urbanističkog plana grada Poreča 1984. godine, uz uvjet da njegov kapacitet (gruba<br />
procjena) <strong>za</strong>dovoljava potrebe grada Poreča. Iz temeljnih <strong>za</strong>htjeva i podataka<br />
o gravitirajućem broju korisnika groblja, te mortaliteta tih potencijalnih korisnika,<br />
proi<strong>za</strong>šla je planska površina prika<strong>za</strong>na na slici 7., s prikazom okvira šire lokacije<br />
groblja.<br />
3.2. Postojeća namjena površina šire lokacije<br />
Do ula<strong>za</strong> u groblje, s glavne ceste Poreč – Dračevac, vodi asfaltirana cesta kroz<br />
drvored kestenova i čempresa. Izvan zidova groblja, s južne strane, nalaze se vrtovi<br />
u kojima se pretežno uzgaja povrće s ponekom voćkom, bez značajnije biološke<br />
i ekonomske vrijednosti. Do vrtova vodi asfaltirani put obrastao kupinom. Unutar<br />
vrtova nalaze se drvene barake koje služe <strong>za</strong> odlaganje alata i pribora. Zapadni<br />
dio izvan zidina groblja je bez biljnog pokrova, ne računajući mjestimičnu <strong>za</strong>korovljenost,<br />
najneuredniji je dio i uglavnom služi kao odlagalište građevinskog<br />
materijala. Uz samu crkvu, i<strong>za</strong> zidova groblja, nalaze se tri čempresa i četiri bora.<br />
Na sjevernoj strani, tj. sjevero<strong>za</strong>padno od centra groblja, nalazi se skupina borova,<br />
pinija, cedrova, a kao drvored uz rubove ceste dominantan je divlji kesten. Iako<br />
je to najuređeniji dio izvan zidina groblja, i njega je potrebno pej<strong>za</strong>žno oblikovati<br />
(regulirati odvodnju površinskih voda, oblikovati travnjake i urediti pješačku stazu<br />
s klupama i sl.). Prostor između regionalne ceste Poreč – Vrsar i groblja obrađeno<br />
je i neobrađeno poljoprivredno zemljište.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
197
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 183–202<br />
3.3. Izračunavanje planske površine groblja<br />
Planska površina groblja dosegla bi veličinu cca 10,78 ha. Izračunata planska površina<br />
koja uključuje korisnu i dodatnu površinu groblja veličina je koja treba<br />
<strong>za</strong>dovoljiti potrebe ukopa pokojnika <strong>za</strong> više od 100 godina 9 . Navedene veličine<br />
određene su uz pretpostavke:<br />
• iste stope rasta stanovništva kao i prethodnih 30 godina i<br />
• izostanka specifičnih okolnosti većih razmjera (kataklizme, ratna ra<strong>za</strong>ranja,<br />
epidemije i sl.).<br />
4. Program proširenja groblja<br />
Na temelju opisa postojećeg stanja neophodni su investicijski radovi <strong>za</strong> nova grobna<br />
polja izvan postojećeg groblja koji bi trebali u što kraćem roku osigurati normalne<br />
uvjete <strong>za</strong> sahranu pokojnika. U tu svrhu predlažu se etape proširenja, građenja<br />
i uređenja groblja. Da bi se tako pristupilo potrebno je:<br />
• planski razmjestiti globalnu namjenu površina <strong>za</strong> funkcionalnu sahranu pokojnika<br />
i prateće sadržaje. Radi postignuća kontinuiteta etapnog širenja potrebno<br />
je prethodno odrediti glavni pravac puta, mjesto <strong>za</strong> parking vozila, park-površine<br />
i ostale funkcionalne sadržaje. Za njihova rješenja bitno je sagledati shemu<br />
funkcioniranja pogrebne usluge (povorka ljudi, pogrebna vozila, vijenci, buketi,<br />
mrtvačnica, vjerska građevina i drugi prateći sadržaji);<br />
• utvrditi etape realiziranja proširenja: (a) prva etapa: izvedba dijela glavnog puta,<br />
planiranje terena, izrada drugih glavnih ulaznih vrata <strong>za</strong> novi dio groblja,<br />
ogradni zid, drenaža terena, rješenje infrastrukture vodovoda, odvodnje i javne<br />
rasvjete, hortikulturno uređenje, probijanje zida s južne strane groblja, izrada<br />
parkirnog <strong>prostor</strong>a i dijela parka; (b) ostale etape se predlažu radi usmjeravajućeg<br />
karaktera istih prema programu nadležne komunalne organi<strong>za</strong>cije <strong>za</strong><br />
pogrebne usluge.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
198<br />
9 Za dimenzioniranje groblja (gruba procjena) primijenjen je sljedeći normativ: <strong>za</strong> grobove<br />
odraslih u površini od 4 m 2 , djece u površini 2 m 2 . U istaknute površine uračunati su<br />
minimalni razmaci između grobova od 0,3 metra i dodatne površine groblja. Izračunata<br />
je projekcija broja stanovnika po stopi od 3,34% <strong>za</strong> idućih 30 godina (1991. – 2021.). Od<br />
ukupnog broja stanovnika, izdvaja se 5% <strong>za</strong> površine dječjih grobova. Izračun (28.148 ×<br />
0,95 = 26.740 × 4 + 1.408 × 2 = 106.960 + 2.816) = 10,78 ha. Od ukupne površine 30% treba<br />
biti rezervirano <strong>za</strong> dodatne površine infrastrukture groblja, a odnose se na pristup, park i<br />
parkirališta.
A. Poropat, Z. Šergo, J. Gržinič: Značajke groblja Poreč (1920. – 1993.)<br />
5. Groblje i <strong>za</strong>štita okoliša<br />
Radi bližeg određenja mogućeg utjecaja proširenja groblja na okoliš, polazimo od<br />
toga da je prirodno okruženje – zrak, tlo, voda i more, klima, biljni i životinjski<br />
svijet u ukupnosti u<strong>za</strong>jamnog djelovanja i kulturna baština kao dio okruženja kojeg<br />
je stvorio čovjek. Groblje je “spomenik parkovne arhitekture” – aleja piramidalnih<br />
čempresa u groblju i grupa cedrova, divljeg kestena i pinija kod ula<strong>za</strong> u groblje<br />
Poreč 10 . Zbog svega prethodno navedenog autori ističu da je cilj procjene utjecaja<br />
na okoliš sljedeći:<br />
• osigurati ostvarenje načela preventivnosti usklađivanjem i prilagođavanjem <strong>za</strong>hvata,<br />
građenja, odnosno obnove građevine ili obavljanja djelatnosti s prihvatnim<br />
mogućnostima okoliša na određenom području;<br />
• sagledati moguće nepovoljne utjecaje na tlo, vodu, more, zrak, šume, klimu,<br />
zdravlje ljudi, biljni i životinjski svijet, krajolik, <strong>prostor</strong>ne i kulturne vrijednosti,<br />
njihove međusobne odnose. Pri tome je potrebno uzeti u obzir i druge planirane<br />
<strong>za</strong>hvate i mogući međuutjecaj s postojećim ili planiranim <strong>za</strong>hvatima na<br />
području na kojem se sagledava utjecaj <strong>za</strong>hvata;<br />
• osigurati vrednovanje utjecaja na okoliš, odnosno dijelove okoliša, i mjera <strong>za</strong>štite<br />
okoliša kako bi se nepovoljni utjecaji sveli na najmanju moguću mjeru i<br />
kako bi se postigla najveća moguća očuvanost kakvoće okoliša;<br />
• sve prethodno navedeno provesti u okviru pripreme <strong>za</strong>hvata, odnosno prije<br />
izdavanja lokacijske dozvole ili drugog odobrenja <strong>za</strong> <strong>za</strong>hvat <strong>za</strong> koji izdavanje<br />
lokacijske dozvole nije obvezno.<br />
Za provođenje kvalitetne <strong>za</strong>štite okoliša potrebno je poduzeti i mjere koje se ogledaju<br />
kroz aktivnosti:<br />
• predviđanja, praćenja, ograničavanja i uklanjanja nepovoljnih utjecaja na okoliš;<br />
• <strong>za</strong>štite i uređenja izuzetno vrijednih dijelova okoliša;<br />
• sprječavanja rizika i opasnosti po okoliš;<br />
• poticanja korištenja obnovljivih prirodnih izvora i energije;<br />
• korištenja proizvoda i proizvodnih postupaka najpovoljnijih <strong>za</strong> okoliš;<br />
• ujednačavanja odnosa <strong>za</strong>štite okoliša i gospodarskog razvoja;<br />
• sprječavanja <strong>za</strong>hvata koji ugrožavaju okoliš;<br />
• sanacije oštećenih dijelova okoliša;<br />
• razvoja svijesti o potrebi <strong>za</strong>štite okoliša u odgojnom i obrazovnom procesu i<br />
promicanjem <strong>za</strong>štite okoliša;<br />
10 Odredbama <strong>prostor</strong>nih planova groblje Poreč je spomenik parkovne arhitekture, što je<br />
utvrđeno Prostornim planom <strong>za</strong>jednice općine Rijeka iz 1984. godine, Prostornim planom<br />
općine Poreč iz 1991., te člankom 97 Odluke o donošenju Generalnog urbanističkog plana<br />
grada Poreča, Službeni glasnik grada Poreča, br. 11/01.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
199
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 183–202<br />
• donošenja pravnih propisa o <strong>za</strong>štiti okoliša;<br />
• obavještavanja javnosti o stanju okoliša kao i participaciji javnosti u njegovoj<br />
<strong>za</strong>štiti.<br />
Na temelju utvrđenog činjeničnog stanja autori studije groblja dolaze do <strong>za</strong>ključka<br />
da je potrebno izraditi stručnu podlogu <strong>za</strong> proširenje groblja Poreč. U tu svrhu<br />
neophodno je provesti sljedeća istraživanja u budućnosti:<br />
1. izraditi analizu geotehničkog sastava i svojstva tla dubine min. 5,0 metara <strong>za</strong><br />
grobna polja;<br />
2. izraditi ekspertizu sanitarno-higijenskih uvjeta lokacije groblja Poreč.<br />
U međuvremenu, do pisanja ovog članka, izrađena je stručna podloga, projektna<br />
dokumentacija <strong>za</strong> proširenje groblja u Poreču, te su ishođene odgovarajuće<br />
suglasnosti i odobrenja. Izvedena je prva etapa proširenja groblja, a trenutno je u<br />
izvedbi vanjsko uređenje groblja i pripadajuće parkiralište.<br />
6. Zaključci<br />
Na temelju izloženog autori izvode <strong>za</strong>ključak o prijekoj potrebi proširenja gradskog<br />
groblja u Poreču i aludiraju na nužnost etapnog pristupa problemu. Nadalje, upućuju<br />
na potrebu <strong>za</strong> hitnim predlaganjem i razmatranjem globalnog rješenja radi<br />
izrade detaljnih programa i projekata po fa<strong>za</strong>ma reali<strong>za</strong>cije. Pritom se posebna<br />
pozornost treba posvetiti programu <strong>za</strong>štite okoliša od utjecaja groblja, uključujući<br />
izvršenje snimanja i donošenja konkretnih mjera provođenja te <strong>za</strong>štite.<br />
Promatrano razdoblje od 1920. do 1993. godine vrijeme je nastanka, izgradnje,<br />
arhitektonskog oblikovanja, unutarnjeg uređenja, <strong>za</strong>štite kulturnog dobra i ukopa<br />
pokojnika do popunjenosti svih grobnih mjesta. Riječ je o vremenski jednoj <strong>za</strong>okruženoj<br />
povijesnoj i <strong>prostor</strong>noj cjelini, kao svojevremenom iskustvu studijskog<br />
rada koji računa na kontinuitet ili etape širenja groblja.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
200<br />
Literatura<br />
1. Ancelj, F. B.; Bajagić, S.; Božac, O. (1988). Studija o utjecaju na okolinu “Groblje Montegiro”’<br />
– Pula. Pula: OOUR Arh-projekt.<br />
2. Bonetti, Z. (1977). Programska fa<strong>za</strong> detaljnog urbanističkog plana novog groblja Drenova.<br />
Parkovi i nasadi Rijeka. Rijeka: PIN.<br />
3. Friganović, M. (1978). Demogeografija stanovništva svijeta. Zagreb: Školska knjiga.<br />
4. Kosić; Maleković; Vareš (1974). Monografija Mirogoj. Zagreb: GZH i Gradska groblja.<br />
5. Kollenz, M. (1970). Urbanističko i arhitektonsko oblikovanje groblja. Habilitacijski rad.<br />
Zagreb: Arhitektonski fakultet.<br />
6. Kollenz; Čorak; Nikolić; Majerić (1986). Monografija Krematorij-Mirogoj. Zagreb: Gradska<br />
groblja.
A. Poropat, Z. Šergo, J. Gržinič: Značajke groblja Poreč (1920. – 1993.)<br />
7. Marđetko, S. (1989). Miroševac. Zagreb: Gradska groblja.<br />
8. Poropat, A.; Radoičić, V. (1994). Gradsko groblje Poreč. Prethodna studija o utjecaju na<br />
okoliš. Poreč: <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m.<br />
9. Poropat, A.; Milotić, A.; Radoičić, V.; Pribetić, Đ. (1995). Gradsko groblje Poreč. Konačna<br />
studija o utjecaju na okoliš. Poreč: <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m.<br />
10. Poglavarstvo Grada Poreča (1995). Zaključak o izradi Stručnih podloga <strong>za</strong> proširenje<br />
gradskog groblja u Poreč, klasa: 350-01/95-01/2, ur. br. 2167/01-08-95-1, od 15. svibnja,<br />
1995.<br />
11. Poropat, A. (1995). Stručna podloga <strong>za</strong> proširenje gradskog groblja Poreč. Poreč: <strong>Institut</strong><br />
<strong>za</strong> poljoprivredu i turi<strong>za</strong>m.<br />
12. Poglavarstvo Grada Poreča (1996). Odluka o donošenju Stručnih podloga <strong>za</strong> proširenje<br />
gradskog groblja Poreč, klasa: 350-01/96-01/19, ur. br. 2167/01-08-96-1, od 9. srpnja,<br />
1996.<br />
13. Prelog, M. (1957). Poreč grad i spomenici. Beograd: Kolaričev narodni univerzitet (17).<br />
14. Ružička, B. (1994). Zemljišne knjige. Zagreb: Informator.<br />
15. Žarković, G. (1970). Udžbenik higijene. Sarajevo: Medicinski fakultet.<br />
16. *** (1988). Geološki Vjesnik. Glasilo Geološkog <strong>za</strong>voda u Zagrebu i Hrvatskog geološkog<br />
društva.<br />
17. *** (1984). Generalni urbanistički plan grada Poreča. Službene novine ZO Rijeka, 32.<br />
18. *** (1949). Komitet <strong>za</strong> <strong>za</strong>štitu narodnog zdravlja, Savezna sanitarna inspekcija, Higijena<br />
građevinskih objekata, Zagreb: Medicinska knjiga.<br />
19. *** (1978). Odluka o grobljima. Službene novine ZO Rijeka, 33.<br />
20. *** (1977). Opća enciklopedija. Zagreb, Ljubljana: Mladinska knjiga.<br />
21. *** (1984). Pravilnik o izradi studije o utjecaju na okolinu, Narodne novine SRH, 31.<br />
22. *** (1962). Pravilnik o uređenju groblja i sahrani umrlih. Narodne novine SRH, 2.<br />
23. *** (1981). Statistički godišnjak Zajednice općine Rijeka, Rijeka.<br />
24. *** (1960, 1965). Zakon o grobljima. Narodne novine SRH, 32.<br />
25. *** (1994). Zakon o <strong>za</strong>štiti okoliša. Narodne novine RH, 82.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
201
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 183–202<br />
Professional Paper<br />
Amorino Poropat<br />
Zdravko Šergo<br />
<strong>Institut</strong>e of Agriculture and Tourism, Poreč, Hrvatska<br />
e-mail: amorino@iptpo.hr; e-mail: zdravko@iptpo.hr<br />
Jasmina Gržinić<br />
University of Juraj Dobrila in Pula, Hrvatska<br />
e-mail: jgrzinic@efpu.hr<br />
Characteristics of Poreč Cemetery<br />
(1920. – 1993.)<br />
Abstract<br />
The capacity of Poreč cemetery is completely filled inside its perimeter walls. This caused<br />
a huge problem for the municipal service USLUGA from Poreč since there is no place for<br />
new burials. We have documented and elaborated a series of questions in the area of environment<br />
protection included in the plan for the extension of Poreč cemetery, which would<br />
ensure enough space for new burials and the necessary infrastructure from a parking lot,<br />
park areas and buildings to newly planned burial lots.<br />
Key words: cemetery, environment, area destination, infrastructure.<br />
Received on: July <strong>2007</strong><br />
Accepted on: October <strong>2007</strong><br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
202
UDK 159.964.2:130.2<br />
Pregledni rad<br />
Freudovo shvaćanje kulture između erosa i<br />
thanatosa. Tumačenje Paula Ricoeura<br />
Nikola Skledar<br />
<strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu, Zagreb, Hrvatska<br />
SAŽETAK Poznati suvremeni francuski filozof Paul Ricoeur u širokome dijapazonu<br />
svojih teorijskih interesa obuhvatio je i u suvremenoj kulturi veoma utjecajan fenomen<br />
psihoanalize Sigmunda Freuda. Njegovo bavljenje Freudom je filozofijsko,<br />
konkretno. Riječ je o fenomenologijsko-hermeneutičkom prilazu psihoanalizi kao<br />
svojevrsnom tumačenju kulture, tj. kao hermeneutičkoj disciplini koja po svojemu<br />
epistemologijskome statusu pripada duhovnim, a ne prirodnim znanostima. Smisao<br />
i <strong>za</strong>daća psihoanalize je “ponovo tumačenje cjelovitosti psihičkih proizvoda koji<br />
proizlaze iz kulture od sna do religije, prelazeći umjetnošću i moralom”. Spomenutom<br />
filozofijskom metodom on raspravlja o Freudovoj “spekulaciji” o životu i smrti,<br />
o nagonu smrti i destruktivnosti nad-ja, te o kulturi između erosa i thanatosa.<br />
Ključne riječi: psihoanali<strong>za</strong>, hermeneutika, kultura, eros, thanatos.<br />
Primljeno: rujan <strong>2007</strong>.<br />
Prihvaćeno: listopad <strong>2007</strong>.<br />
Paul Ricoeur, značajan suvremeni francuski filozof, u širokome polju svojih teorijskih<br />
interesa sustavno i temeljito obuhvatio je u modernoj i suvremenoj kulturi<br />
ne<strong>za</strong>obila<strong>za</strong>n i utjecajan fenomen psihoanalize Sigmunda Freuda – i to ne samo<br />
njegovu metapsihologijsku teoriju subjekta, čiji je smisao oslobađanje svjesnoga<br />
ljudskog “ja” od tamnih pritisaka i utjecaja nesvjesnog i podsvjesnog. Do navedenog<br />
Freudova otkrića cjelokupno shvaćanje i tumačenje čovjeka bilo je nepotpuno<br />
i jednostrano, budući da je svijest samo dio čovjekova duševnoga (i duhovnoga)<br />
života, samo vrh sante uronjene u nepoznate i nemjerljive dubine, kako se to običava<br />
slikovito prispodobiti.<br />
Freudovo tumačenje čovjekova značaja je dinamičko. Tvrdi da na oblikovanje karaktera<br />
kao složenoga svojstva osobnosti, uz nasljedni, biološki čimbenik, znatno<br />
odlučujuće utječe ljudsko iskustvo u smislu kumulativnosti i raznovrsnosti doživljaja,<br />
osobito u djetinjstvu. Čovjek je, prema tome, veoma složeno biće, ne samo prirodno,<br />
tjelesno, niti primarno duhovno, nego proizvod interakcije bio-psiholoških<br />
i društvenih (kulturnih) principa njegove konstitutivne određenosti.<br />
Copyright © <strong>2007</strong> <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu – <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb<br />
Sva prava pridržana – All rights reserved<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
203
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 203–211<br />
Ricoeurovo bavljenje Freudom, valja odmah naglasiti, jest filozofijsko, preciznije,<br />
riječ je o fenomenologijsko-hermeneutičkom prilazu psihoanalizi kao svojevrsnome<br />
tumačenju kulture, dakle, kao hermeneutičkoj disciplini, koja po svojemu epistemologijskome<br />
statusu pripada duhovnim, a ne prirodnim znanostima. Smisao<br />
je i <strong>za</strong>daća psihoanalize, po Ricoeuru, “ponovno tumačenje cjelovitosti psihičkih<br />
proizvoda koji proizlaze iz kulture od sna do religije, prelazeći umjetnošću i moralom”.<br />
Psihoanali<strong>za</strong> je, po njemu, interpretativna disciplina koja se bavi značenjima<br />
odnosa nagona i simbola, a simbol je način na koji se čovjek odnosi sa stvarnošću.<br />
Različita značenja i načini tumačenja simbola i njihovo dijalektičko “pomirenje”<br />
predmet su hermeneutike, što znači da se ona mora baviti i odnosima među bićima<br />
i bitkom samim (M. Heidegger, H. G. Gadamer). No, valja istaknuti da je<br />
Ricoeur svjestan da filozofijska interpretacija nije apsolutno znanje. Apsolutno se<br />
objavljuje, a da bi se ono razumjelo, treba vjerovati.<br />
U drugoj knjizi svojega kapitalnog djela O tumačenju. Ogled o Freudu (u prijevodu<br />
i s instruktivnim Pogovorom Ljiljanke Lovrinčević), u drugome poglavlju njezinoga<br />
trećeg dijela Eros, Thanatos, Ananke, P. Ricoeur pod naslovom Nagon smrti:<br />
spekulacija i tumačenje, spomenutom filozofijskom, spekulativnom, fenomenologijsko-hermeneutičkom<br />
metodom analizira i raspravlja o Freudovoj “spekulaciji” o<br />
životu i smrti, nagonu smrti i destruktivnosti nad-ja, te o kulturi između erosa i<br />
thanatosa. Na samom početku svoje analize pita se koji su to, po Freudu, reprezentanti<br />
nagona smrti? Uvodno napominje da to pitanje prelazi od metabiologijskih<br />
u metakulturologijske rasprave. U Ricouerovoj interpretaciji Freud toj snazi<br />
nagona smrti i njegovih reprezentanata ne posvećuje svoju primarnu pozornost jer<br />
mu se taj nagon ne otkriva najprije u svojim reprezentantima, nego je on na razini<br />
hipote<strong>za</strong> o funkcioniranju psihičkih procesa (s onu stranu načela ugode). Kasnije<br />
se taj nagon prepoznaje u nekim kliničkim pojavama, a tek poslije kao destruktivnost<br />
na pojedinačnoj i kulturno-povijesnoj razini. Naglašava da Freud taj pojam<br />
thanatosa ne suprotstavlja erosu, već, naprotiv, eros kao razradu teorije libida, povezuje<br />
s nagonom smrti, što je već općeprihvaćeno mjesto. Uistinu je smrt latentna,<br />
ali permanentna pratiteljica života, osobito ljubavi i erosa. Thanatos je imanentna<br />
tendencija života, a eros je težnja <strong>za</strong> prevladavanjem pojedinačne smrtnosti i vraćanjem<br />
u iskon, o čemu će još biti riječi.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
Uzgred, spomenuto načelo ugode i njegova uloga u tematiziranome kontekstu odnosi<br />
se samo na primarne procese, na spoj želje i njezina ostvarenja. Navedeno načelo<br />
suprotstavljeno je načelu stvarnosti, tj. problemima vanjskoga svijeta. Čovjek<br />
je kao čovjek označen time da mora podnijeti određen stupanj neugode, odnosno<br />
odricanja od ugode. Spekulativno, tj. u Freuda nedoka<strong>za</strong>no, postoje od načela ugode<br />
prije, ili neovisno, neke tendencije ovladavanja psihičkim energijama, od kojih<br />
su neke normalne, a neke patološke. Od patoloških Freud elaborira traumatske<br />
neuroze, primjerice, ratne neuroze koje su fiksirane i stalno se vraćaju na svoju<br />
traumu i nesreću. Time se dolazi do prinude ponavljanja. Freud je svoju teoriju<br />
nagona smrti, neprizvanoga u svijest, oblikovao upravo u smjeru prisile ponavljanja<br />
potisnutih sadržaja, s jedne strane, te destruktivnosti, s druge, kao osnovnim<br />
reprezentantima toga nagona. O prisili ponavljanja Freud kaže da je “primitivnija,<br />
204
N. Skledar: Freudovo shvaćanje kulture između erosa i thanatosa. Tumačenje Paula Ricoeura<br />
elementarnija od načela ugode koje skriva”, a svijest je samo čovjekova “površinska<br />
funkcija”. Reakcija i obrana od navale slobodnih ili ve<strong>za</strong>nih psihičkih energija<br />
priopćena je različitim vrstama bojazni: strepnjom (Angst), tj. stanjem očekivanja<br />
i priprave <strong>za</strong> neku, čak i nepoznatu opasnost; prepadnutošću (Sehrecke), stanjem<br />
nepripravljenosti <strong>za</strong> iznenadnu opasnost; strahom (Furcht) koji proizlazi iz stvarnoga<br />
susreta s opasnošću. Te pozitivne obrambene mjere, pove<strong>za</strong>ne s načelom<br />
ugode, nemaju veze s nagonom smrti, a to nagonsko (triebhaft), čak demonsko<br />
(demonisch), ostaje do kraja neobjašnjeno. Nagon (Drang) je prohtjev svojstven<br />
živome organizmu koji ga potiskuje da bi uspostavio prvotno “normalno” stanje, a<br />
to je nagonu smrti ravnopravan nagon života. Upravo je ovdje krajnost Freudovih<br />
hipote<strong>za</strong> <strong>za</strong>oštrena do kraja. Krajnost se sastoji u tome da se živo ne usmrćuje vanjskim<br />
prevladavajućim silama, nego unutarnjim razlozima, budući da je cilj svakoga<br />
života smrt. Nagon očuvanja organizma njegovo je nastojanje da obrani svoj put<br />
prema smrti, svoj vlastiti način umiranja. No, taj put prema smrti veoma je <strong>za</strong>mršen,<br />
individualan i osobit. U jednoj rečenici rečeno – nije lako umrijeti i umirati.<br />
Jednostavni primjeri koji to pokazuju jesu selidba riba i ptica, njihovo vraćanje na<br />
prvobitna mjesta njihove vrste, rekapitulacija prethodnih stadija života u embriju,<br />
te organska obnova. Upravo sve navedeno govori o prisili ponavljanja, tj. očuvanja<br />
svojstvenoga životu. Smrt i smrtnost prirodna je <strong>za</strong>konitost (mitsko ananke) kojoj<br />
su neizbježno podvrgnuti živi organizmi, ali u tome hodu prema smrti, eros je<br />
svojevrsno dramatično opiranje smrti, i upravo tu thanatos otkriva smisao erosa i<br />
njihove međusobne pove<strong>za</strong>nosti. Dakle, ono što se suprotstavlja smrti je erotičko<br />
spajanje jednoga smrtnika s drugim.<br />
Ljubavni <strong>za</strong>grljaj, naime, doista prevladava razdvojenost pojedinačnih bića ljubavnika<br />
i, poput smrti, vraća ih <strong>za</strong>jedničkome stvaralačkom praizvoru. U tome je<br />
trenutku na djelu nepobjedivost života. Ljubavna eksta<strong>za</strong> (ex stastis) nalik je smrti,<br />
budući da je trenutni odla<strong>za</strong>k iz pojedinačnosti i povratak u iskon, trenutno nestajanje<br />
i uskrisivanje u nadindividualni život. To je ovostrani način besmrtnosti<br />
smrtnika, imanentno transcendiranje tragičkoga usuda i misterija pojedinačne konačnosti<br />
i smrtnosti. Eros i thanatos nisu, dakle, međusobno nepove<strong>za</strong>ni. Thanatos<br />
nije puka suprotnost erosu i biosu, smrt nije samo puka negacija života, nego<br />
i njegovo oslobađanje <strong>za</strong> povratak u nevremeni – svevremeni iskon svekolikoga<br />
bića. Život i smrt trajno su jedinstvo u razlici i mijeni, vječno vraćanje jednakoga<br />
(F. Nietzsche), vječna kozmička dijalektička međuigra u beskraju i beskonačnosti<br />
vremena i svijeta. Eros nosi prema vječnosti, ali i spaljuje iznutra. Pove<strong>za</strong>n je s<br />
najvećim <strong>za</strong>nosom i ushitom, ali i s najtežom patnjom i očajem. Nejasan je i taman<br />
poput smrti.<br />
O podrijetlu ljubavi i erosa slikovito govori mit, što ga je prenio Platon, o prvotnome<br />
jedinstvu muškoga i ženskoga, kojeg su bogovi iz hira prepolovili. Otada<br />
se te dvije polovice erotskom napetošću privlače i traže, s više ili manje uspjeha,<br />
da bi ponovno uspostavile izgubljeno jedinstvo. Prema tome, čovjek kao nedostatno<br />
biće upućen je na bitnu potrebu <strong>za</strong> ljubavnim odnosom s drugim bićem.<br />
Dosegnućem savršenstva u tome odnosu ljubav (eros) bi <strong>za</strong>vršila i ukinula se, pa<br />
savršenome (ljudskom) biću ljubav ne bi trebala. Istinski ljubavnici, dakle, izraža-<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
205
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 203–211<br />
vaju i iskonsku težnju (eros, grč. – čežnja, žudnja, u grčkoj mitologiji Eros je sin<br />
božice ljubavi Afrodite) tu-bitka <strong>za</strong> vraćanjem u pratemelj i prajedinstvo svega što<br />
jest, bitak bića.<br />
Nakon elaboriranja nagona prisile ponavljanja kao jednoga od reprezentanata nagona<br />
smrti po Freudu, Ricoeur obrađuje odnos nagona smrti i destruktivnosti<br />
nad-ja. U svojoj, kako sam kaže, refleksiji o tome polazi od Freudove napomene,<br />
ponovljene u više njegovih djela, da je nagon smrti po svojoj prirodi “nijema” energija.<br />
Događa se skriveno, u tišini, <strong>za</strong> razliku od “bučnosti” manifestacije života koja<br />
proizlazi iz erosa. U tome što su toliko različiti sastoji se i teškoća u “dešifriranju”<br />
tih nagona, pa se u tumačenju reprezentanata nagona smrti na njihovo fragmentarno<br />
dešifriranje nastavlja apstraktna spekulacija. No, ovdje se ipak može primijetiti<br />
Freudov pomak od prisile ponavljanja do tendencije prema uništenju. Tako se<br />
nagon smrti djelomično izražava kao nagon destruktivnosti vanjskoga svijeta i bića<br />
u njemu (pa i vlastitoga), što se potvrđuje dvojakom agresivnošću – sadizmom i<br />
mazohizmom. Sadi<strong>za</strong>m ima tri dimenzije. Prvo, to je sastavnica normalne integrirane<br />
spolnosti, <strong>za</strong>tim je to izopačenost koju označuje sadi<strong>za</strong>m u uobičajenom smislu<br />
riječi, i treći je sadistički stadij predgenitalne organi<strong>za</strong>cije. Mazohi<strong>za</strong>m je sadi<strong>za</strong>m<br />
usmjeren na “ja” i regresija na primarni mazohi<strong>za</strong>m. Na najnižem stupnju nalazi se<br />
erotički oblik mazohizma, tj. ugoda boli koja kao sekundarno djelovanje oslobađa<br />
libidonozno supobuđivanje. No, to nije tako jednostavan i objašnjiv mehani<strong>za</strong>m.<br />
Pojednostavljeno, nagon destrukcije dijeli se na dvije struje: na onu koja ga pod<br />
utjecajem nagona života nastoji učiniti neškodljivim i usmjeruje ga, u službi spolnosti,<br />
prema van. Riječ je o sadi<strong>za</strong>mu u poznatom smislu. Ali, jedan dio destruktivnosti<br />
ostaje unutra kao različite vrste erogenoga mazohizma.<br />
Dvojstvo nagona života i smrti izvire iz nagonskoga tla (ono) i sublimirano se i<br />
stupnjevito izražava u višim dijelovima psihičkoga, gdje tumačenje postupno prelazi<br />
iz pukoga biologijskog na kulturno koje nastoji objasniti, ali ne uspijeva do<br />
kraja pove<strong>za</strong>nost libida i destrukcije (erosa i thanatosa). To su kod Freuda temeljni<br />
elementi <strong>za</strong> oblikovanje teorije (ono, ja) nad-ja, moralne svijesti (savjesti) i krivnje.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
U psihoanalizi nad-ja rezultat je kompleksa oca (s time da se “lik” oca <strong>za</strong>mjenjuje<br />
sve bezličnijim entitetima sve do moćne sudbine), ali jedna njegova značajka<br />
– okrutnost prema ja (sadi<strong>za</strong>m nad-ja i mazohi<strong>za</strong>m ja) ostaje ipak neobjašnjena.<br />
Primjerice, otpor liječenju u bolesti proizlazi iz nesvjesne krivnje zbog Edipova<br />
kompleksa koja nalazi <strong>za</strong>dovoljenje u kazni patnjom. Ta moralna okrutnost ima i<br />
svoj religijski nastavak u kazni (npr. kastraciji), projiciranoj u strogo nadnaravno<br />
biće.<br />
Dakle, po Freudu, i temelj religije jest nagonski, tj. strah i prigušene želje, što uzrokuje<br />
neurozu, pa religiju tumači kao opsesijsku neurozu. Religija se biološki osniva<br />
u ovisnosti i nesreći, nostalgiji <strong>za</strong> ocem, svojstvenoj djetinjstvu. U njoj Freud vidi<br />
mjesto <strong>za</strong>branjenih želja pojedinca – ljubomore, mržnje, potrebe <strong>za</strong> uništavanjem,<br />
što religijske ustanove dopuštaju prema neprijateljima religijske skupine i organi<strong>za</strong>cije,<br />
a s druge strane, i mjesto utjehe. Njezinu kompen<strong>za</strong>cijsku funkciju naglašava<br />
206
N. Skledar: Freudovo shvaćanje kulture između erosa i thanatosa. Tumačenje Paula Ricoeura<br />
Ricoeur, i nastavlja ispravno, da se Freuda može kritizirati <strong>za</strong>to što mu je u vjeri<br />
izmakla kerigma ljubavi. U ovom kontekstu valja podsjetiti da ima dosta sličnih<br />
prigovora Freudu, koji potječu iz kritičkih psihoanalističkih krugova.<br />
W. W. Meissner, poznati psihoanalitičar, psiholog religije i religiolog (u smislu Religionswissenschaft<br />
kao sintetičke znanosti o religiji, J. Wach), primjerice, smatra<br />
klinički bio-psihologistički Freudov prilaz religiji, koji je drži oblikom opsesivne neuroze,<br />
a religijska vjerovanja iluzijama kao infantilnim ostatcima koji ne spadaju u<br />
svijet odraslosti i razumnosti – prejednostavnim. Meissner upozorava da su religija<br />
i kultura općenito mnogo složeniji i bogatiji fenomeni, što proizlazi iz viših slojeva<br />
ljudskoga duha. Zato se on i <strong>za</strong>laže <strong>za</strong> dijalog (dia-logos, ne polemos) između psihoanalize<br />
i njezina uvida u religijsko iskustvo i religijske misli, tj. teologije i religiologije.<br />
Ricouer prije svoje kritike Freudove psihoanalize u pristupu religiji postavlja stajalište<br />
s kojega prilazi toj kritici. On naglašava poseban status simbola, pogotovo vrijednost<br />
religijskoga simbolizma, <strong>za</strong> kojega korektno kaže da refleksivno-filozofijska, fenomenologijsko-hermeneutička<br />
metoda mišljenja ne omogućuje rješenje temeljnoga pitanja,<br />
nego samo dopušta granični pogled na njega. Za pristup u autentičnu problematiku<br />
vjere i njezinoga simbolizma predlaže drugu dimenziju koju naziva poetikom<br />
volje, koja je temeljan izvor onoga “ja hoću”, a koje priskrbljuje moć izvoru njezina<br />
djelovanja. Tu novu dimenziju, na tragu glasovitoga protestantskog teologa K. Bartha,<br />
naziva kerigma, poziv, riječ, koja se obraća meni, a time ipso facto prestaje biti<br />
Sve Drugo. O tome apsolutnom Svemu Drugome “ja” ne zna ništa, ali ono se svojim<br />
načinom dolaska najavljuje kao arhe i telos, koje “ja” onda može refleksivno <strong>za</strong>misliti.<br />
To je pokret vjere prema razumijevanju (Anselmo) i tek time pitanje vjere postaje<br />
hermeneutičkim pitanjem, jer postaje događajem ljudske riječi. Tako je uspostavljen<br />
“hermeneutički krug” – vjerovati znači čuti taj poziv, a da bi se poziv čuo, treba tumačiti<br />
poruku (treba vjerovati da bi se razumjelo i razumjeti da bi se vjerovalo).<br />
Transcendentno i eshatologijsko obzor su i metafora onoga što se približava, a što<br />
se nikada ne može posjedovati kao predmet. Tu se fenomenologija svetoga (M.<br />
Eliade) povezuje s kerigmatskom egzegezom (K. Barth, R. Bultmann). Dakako, fenomenologija<br />
svetoga tu se ne nastavlja na hegelovsku fenomenologiju duha, koja<br />
pretendira na apsolutno znanje, a ne na vjeru nošenu mitom, obredom i vjerovanjem.<br />
Nemogućnost apsolutnoga znanja svetoga, uz ostalo, veže se i s problemom<br />
postojanja zla. Simboli izvora i naravi zla suprotstavljaju se svođenju na racionalnu<br />
spoznaju. Nepotpunost i nedostatnost svih teodiceja i sustava koji se odnose na<br />
zlo ukazuju na neuspjeh apsolutnoga znanja o simbolizmu zla. U njemu, kao i u<br />
mitovima općenito, ima još nešto, neki racionalno nedokučiv ostatak zbog čega<br />
filozofijska interpretacija simbola ne može postati apsolutno znanje.<br />
Ve<strong>za</strong> zla kao neopravdanoga i svetoga kao pomirenja i njihove simbolike izražava<br />
se u tri “formule”. Svako pomirenje očekuje se upravo “usprkos” zlu, “uz sve<br />
zlo”, “ipak” i sl., što čini kategoriju nadanja, <strong>za</strong> koju ne postoji dokaz. To samo<br />
znači da područje lociranja ove kategorije nije logika, nego povijest koju treba<br />
neprestano dešifrirati u znaku kerigme, dobre vijesti, obećanja. Ricoeur naglašava<br />
da je u filozofiji krhka ve<strong>za</strong> između oblika duha i simbola svetoga. Refleksija<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
207
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 203–211<br />
je filozofija imanencije i u njoj se simboli svetoga pojavljuju samo pomiješani s<br />
oblicima duha kao kulturni fenomeni, a sveto kao eshaton i eshatologija obzor je<br />
koji ona ne obuhvaća, već mu samo prilazi na simboličan način. Taj obzor nekom<br />
vrstom “đavolskoga preobraćenja” stalno teži da se pretvori u predmet. Upravo ova<br />
objektivacija rodno je mjesto metafizike, koja postavlja Boga kao vrhunsko biće, te<br />
religije koja uzima sveto kao sferu predmeta, institucija, moći u svijetu imanencije,<br />
objektivnoga duha, uz predmete, institucije i moć iz ekonomskoga, političkoga i<br />
kulturnoga područja. Tako nastaju i sveti predmeti, a ne samo znaci svetoga, sveti<br />
predmeti svijeta kulture. To dijabolično preobraćenje pravi religiju postvarenjem i<br />
otuđenjem vjere, koja, kao takva, potpada pod reduktivnu hermeneutiku, bilo da<br />
se zove demitologi<strong>za</strong>cija, kada se događa unutar određene religije, ili demistifikacija,<br />
kada dolazi izvana.<br />
Naime, radi se o istome – o smrti metafizičkoga i vjerskoga predmeta. Freudova<br />
psihoanali<strong>za</strong> jedan je od načina ove smrti. Prema tome, Ricoeur jasno razgraničuje<br />
i dijeli vjeru od religije, vjeru u sveto kao znak Svetoga Drugoga što nadolazi, od<br />
vjerovanja u religiozni predmet ljudskoga svijeta kulture, koji je tako podvojen, jednim<br />
dijelom ostaje svet, a drugim postaje profan. On govori i o granici psihoanalize<br />
religije, tj. o njezinoj kritici vjerovanja kao isključenju mogućnosti vjere da sudjeluje<br />
u izvoru erosa nasuprot smrti, budući da toj kritici izmiče kerigma ljubavi. S druge<br />
strane, naglašava da se pomoću te kritike može razlučiti ono što kerigma ljubavi<br />
isključuje – kaznenu kristologiju i sve implikacije strogoga moralnog Boga.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
Raznolike moći prirode i života mogu se shvatiti jedino u mitologiji stvaranja budući<br />
da stvarnost nije ništa bez mogućnosti imaginacije, nužnost bez mogućnosti.<br />
Tim bi se pitanjima i frojdovska hermeneutika mogla susresti s hermeneutikom<br />
mitsko-poetske funkcije, <strong>za</strong> koju mit nije puka pripovijest iluzorne povijesti, nego<br />
simboličko izražavanje odnosa prema biću i bitku. U nad-ja nalazi se ve<strong>za</strong> između<br />
libidonozne pogreške i smrti (“kulture smrti”) koja najbolje pokazuje <strong>za</strong>mršenu<br />
pove<strong>za</strong>nost nad-ja i “ono”. Moral se, naime, ovdje nastavlja u nesvjesnome, pa<br />
takav reseksualizirani moral može stvoriti sublimni spoj ljubavi i smrti, što se na<br />
razini perverznoga izražava užitkom u patnji. Ricoeur ovdje, što treba istaknuti,<br />
upozorava na opasnost nerazlikovanja svega opisanoga s normalnim moralom i<br />
kulturnim kanaliziranjem nagona, ali i da je crta između normalnoga i patološkoga<br />
vrlo tanka i pomična.<br />
Kulturu (cultus, colere, lat. – gajenje, oplemenjivanje čovjekovih prirodnih datosti,<br />
preneseno, ukupnost čovjekovih odgovora na njegove prirodne, društvene i<br />
duhovne potrebe tijekom povijesti) i njezin razvoj Freud uspoređuje s rastom pojedinca<br />
od djetinjstva do zrele dobi. Po njemu, kultura je rezultat erosa i ananke<br />
(nužnosti, rada), ali više erosa jer je libidonozna sve<strong>za</strong> koja povezuje pojedince<br />
u <strong>za</strong>jedništvo društvenoga organizma jača od nužnosti jedinstva u radu kojim se<br />
organizirano odnosi i bori s prirodom.<br />
Moć koju kultura dobiva od erosa, kao i pojedinčeva težnja <strong>za</strong> srećom, čovjeka čini<br />
sličnim bogovima, ali ipak ostavlja ne<strong>za</strong>dovoljenim, pa i nesretnim jer ne rješava<br />
208
N. Skledar: Freudovo shvaćanje kulture između erosa i thanatosa. Tumačenje Paula Ricoeura<br />
napetost i sukob između pojedinca i društva, što kulturu čini tragičnom. Ono, naime,<br />
cjelokupnoj spolnosti nameće žrtvovanje užitka (cenzura infantilne spolnosti,<br />
<strong>za</strong>brana incesta, imperativ razmnožavanja i sl.), a libido se tome opire svom snagom<br />
svoje inercije. S druge strane, libidonozna energija koja pove<strong>za</strong>na čini društvo,<br />
prijeti atrofijom. Primjeri su <strong>za</strong> spomenuti sukob pojedinca i društva (kulture)<br />
besmislene, <strong>za</strong>pravo opasne naredbe: voljeti bližnjega, pa i neprijatelja, kao samoga<br />
sebe i sl., što je nemoguć <strong>za</strong>htjev, jer, kako Freud kaže: “Čovjek nipošto nije to<br />
pitomo biće, u srcu žedno ljubavi <strong>za</strong> koje kažemo da se brani kad je napadnuto,<br />
već obratno, biće koje mora u račun svojih nagonskih darova staviti dobar iznos<br />
agresivnosti... Čovjek je na kušnji da <strong>za</strong>dovolji svoju potrebu <strong>za</strong> agresijom protiv<br />
bližnjeg, da iskorištava njegov rad bez nadoknade, da ga spolno iskorištava bez<br />
njegova pristanka, da mu oduzme dobra, da ga ponizi, da mu nanese patnje, da<br />
ga žrtvuje i ubije. Homo homini lupus.” (Ricouer, 2005.:299).<br />
Taj nagon koji uzrokuje neprijateljstvo i agresiju čovjeka prema čovjeku i remeti<br />
ljudske odnose proizlazi iz nagona smrti kojega je Freud nazvao antikulturalnim<br />
nagonom: “Prirodni nagon čovjekove agresivnosti, neprijateljstva svakog protiv<br />
svih i svih protiv svakog, suprotstavlja se <strong>za</strong>daći kulture. Ovaj nagon prema agresivnosti<br />
proizlazi iz nagona smrti i predstavlja glavnog reprezentanta nagona smrti,<br />
što se nalazi pored Erosa s kojim dijeli vlast nad svijetom.” (Ricouer, 2005.:299).<br />
Kultura, međutim, ima u kozmičkoj igri i borbi života i smrti posve određeni smisao<br />
i <strong>za</strong>daću: “Ona nam mora predstaviti borbu između erosa i smrti, između nagona<br />
života i nagona destrukcije, kako utiru put ljudskoj vrsti. U biti, u toj se borbi<br />
sastoji cijeli život; sad možemo opisati evoluciju civili<strong>za</strong>cije kao borbu ljudske vrste<br />
<strong>za</strong> postojanje.” (Ricouer, 2005.:300).<br />
Nagon se smrti, dakle, postupno otkriva na tri razine: biološkoj, psihološkoj, te<br />
na kulturnoj, gdje je borba između erosa i thanatosa pravi rat. Za razliku od samo<br />
individualnopsihologijskoga tumačenja ambivalentnoga osjećaja krivnje, Freud<br />
naglašava i njegovu kulturnu funkciju: “Civili<strong>za</strong>cija, dakle, ovladava opasnim<br />
htijenjem agresije pojedinca oslabljujući ga, i stavljajući pod nadzor...” (Ricouer,<br />
2005.:301).<br />
Kultura se, prema tome, bori ne protiv samoga libida, nego protiv agresivnosti,<br />
nasilja, egoizma i smrti, u interesu erosa, ljubavi i života.<br />
Zbog toga što se Freud stalno kreće po dvojnosti erosa kao nagona života (bios) i<br />
nagona smrti (thanatos), Ricoeur ga smatra dualistom. U vezi s time, samo jedna<br />
terminologijska opaska: možda bi spomenutu dvojnost bilo primjerenije nazvati<br />
svojevrsnom dijalektičkom suprotnošću (sa svim implikacijama), nego dihotomnom,<br />
manihejskom dualističnošću.<br />
I na kraju, u lapidarnom osvrtu na Freudovu teoriju erosa i thanatosa i tumačenju<br />
kulture u njihovoj interakciji, valja naglasiti da su njegova otkrića nesvjesnog<br />
i podsvjesnog ne<strong>za</strong>obila<strong>za</strong>n prilog istraživanju čovjeka, njegova značaja, motiva,<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
209
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 203–211<br />
društvenih odnosa, religije i ostalih oblika ljudskoga duha i stvaralaštva, u jednoj<br />
riječi, kulture. Time je Freud eo ipso dao značajan prinos filozofijskoj antropologiji,<br />
kulturologiji i drugim duhovnim znanostima.<br />
Literatura<br />
Freud, S. (1969). Iz kulture i umetnosti. Beograd: Matica srpska.<br />
Freud, S. (1969). Nova predavanja. Autobiografija. Beograd: Matica srpska.<br />
Freud, S. (1969). O seksualnoj teoriji. Totem i tabu. Beograd: Matica srpska.<br />
Freud, S. (1969). Psihopatologija svakodnevnog života. Beograd: Matica srpska.<br />
Freud, S. (1969). Uvod u psihoanalizu. Beograd: Matica srpska.<br />
Ricoeur, P. (2005). O tumačenju. Ogled o Freudu. Zagreb: Ceres.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
210
N. Skledar: Freudovo shvaćanje kulture između erosa i thanatosa. Tumačenje Paula Ricoeura<br />
Nikola Skledar<br />
<strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb, Zagreb, Croatia<br />
Overview scientific work<br />
Paul Ricoeur’s Interpretation of Freud’s Views of Culture<br />
Between Eros and Thanatos<br />
Abstract<br />
A well-known contemporary French philosopher Paul Ricoeur’s wide range of theoretical<br />
interests also encompasses Sigmund Freud’s psychoanalysis, a very influential phenomenon<br />
in modern culture. Ricoeur’s interest in Freud is philosophical, it is a phenomenological<br />
– hermeneutical approach to psychoanalysis which interprets culture in a way, i.e. in its<br />
epistemological status as a hermeneutical discipline belongs to humanities rather than natural<br />
sciences. The meaning and the task of psychoanalysis therefore are “to re-interpret the<br />
integrity of psychological products derived from culture, from dreams to religion, through<br />
art and morality.” Using this philosophical method, Ricoeur debates on Freud’s “speculation”<br />
about life and death, about the death instinct and the super-ego destructiveness,<br />
about the culture between eros and thanatos.<br />
Key words: psychoanalysis, hermeneutics, culture, eros, thanatos.<br />
Received on: September <strong>2007</strong><br />
Accepted on: October <strong>2007</strong><br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
211
Recenzije i prikazi<br />
Ljubinko Pušić<br />
Pisanje grada. Urbana svakodnevica<br />
Prometej, Novi Sad <strong>2007</strong>., 279 str.<br />
U jednu od mnogih knjiga koje je napisao moj kolega Ljubinko Pušić (poput Čitanje<br />
grada, npr.) ubrajamo i njegovu novu knjiga koju mi je i poslao – Pisanje<br />
grada. Urbana svakodnevica. Zašto sam se odlučila prika<strong>za</strong>ti je u časopisu <strong>Sociologija</strong><br />
i <strong>prostor</strong>? Moguće <strong>za</strong>to što sam oduvijek željela napisati slično djelo, ali se<br />
nisam usudila zbog strogosti pravila znanstvenog objavljivanja, čak i u sociologiji.<br />
Počelo je s čitanjem radova poznatog sociologa Đure Šušnjića koji se odvažio pisati<br />
slobodno i bez puno citiranja i navođenja literature. Smatrao je da se u sociološkoj<br />
<strong>za</strong>jednici podrazumijeva i zna tko je što i kako pročitao, te da se sve iz teksta i vidi.<br />
Takvo stajalište <strong>za</strong>stupa i Pušić u svojoj knjizi.<br />
Knjiga ima 279 stranica od čega tri stranice sadržaja (sa 75 naslova) kratkih tekstova.<br />
Tema je, naravno, grad. Pušić je, kako sam kaže, apsolutni urbofil, kao da nije iz<br />
Vojvodine, zemlje s puno sela. Uz sve to vrlo je kritičan prema gradu, moglo bi se<br />
reći na neki dalek način kao i Ivan Rogić, urbani sociolog s velikim brojem knjiga<br />
i tekstova o sličnim temama u Hrvatskoj. Obojica se ljute na grad što nije onakav<br />
kakav bi trebao biti.<br />
U “Umesto predgovora” (nikada ne znam što to znači) Pušić govori o svjetskoj<br />
fascinaciji gradovima u sveopćoj urbani<strong>za</strong>ciji. Ruralni sociolozi ne bi se baš složili<br />
s tom tvrdnjom jer živimo u vremenu u kojem je “u modi” povratak selu. Nema<br />
doduše više lukšije, pratljača, drljača, kuhanja ručka od 6 do 12, drvenog pluga,<br />
a uskoro, nadam se, neće biti ni tradicionalne svinjokolje uz obve<strong>za</strong>tnu patnju i<br />
skvičanje životinja.<br />
Pušić ističe da je ova slobodna sociologija na rubu literature i znanosti (koju kolega<br />
Alija Hodžić, antropolog i sociolog sela, zove “veselom naukom”) rezultat dugogodišnjih<br />
istraživanja i tekstova koji se odnose na urbanu svakodnevicu.<br />
Urbanu svakodnevicu čine mjesta, imena, opisi raznih gradova (provincijskih, prljavih,<br />
prašnjavih, mrtvih), raznih ljudi (rubnih, otvorenih, <strong>za</strong>tvorenih), te niz “malih”<br />
tema poput kavana, biciklâ, pijaca, trgova, semafora, kiše u gradu, prijatelja...<br />
Copyright © <strong>2007</strong> <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu – <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb<br />
Sva prava pridržana – All rights reserved<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
213
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 213–214<br />
Opisivati svaki od ovih kratkih tekstova nema posebnog smisla. Smisla ima istaći<br />
osnovni pristup, a to je <strong>za</strong>ljubljenost u grad i njegovu oštru kritiku, a time i kritiku<br />
društva u kojima se ti gradovi nalaze. Autor posebno voli i kudi grad u kojem živi<br />
– Novi Sad. Poka<strong>za</strong>o mi ga je prošle godine pri mojoj posjeti i nisam ga prepoznala.<br />
Slične kritike sustava kao i drugih gradova u zemljama tranzicije i neoliberalizma<br />
mogu se sociološki jednako opravdati.<br />
Jedino što bih prigovorila Pušiću jest da previše uljepšava situacije u <strong>za</strong>padnim<br />
zemljama, poglavito Nizozemskoj (koju sam velik broj puta posjetila i gdje su mi<br />
kolege poka<strong>za</strong>le uistinu mnogo toga). “Dosada življenja” slična je kritici Ljubljane<br />
slovenskog urbanog sociologa Marjana Hočevara. Ako se ograničimo na Europu,<br />
jer su preširoke usporedbe preapstraktne, možemo <strong>za</strong>ključiti da nema grada koji<br />
istovremeno u sebi ne sadržava kvalitete i mane urbane svakodnevice.<br />
Dušica Seferagić<br />
Zagreb<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
214
Recenzije i prikazi<br />
Dimitrije Sergejev (ur.)<br />
Hrvatska i Europa. Korijeni integracija<br />
Zbornik radova, Naklada Jesenski i Turk, Hrvatsko sociološko društvo, Zagreb,<br />
<strong>2007</strong>., 231 str.<br />
Zbornik radova Hrvatska i Europa – Korijeni integracija sastavljen je od rasprava i<br />
diskusija nastalih oko dva projekta koja su se odvijala prije 1990. godine. Riječ je o<br />
projektima u kojima je sudjelovao niz povjesničara i sociologa te jedan ekonomist.<br />
Uslijed vremenskog konteksta veliko su <strong>za</strong>nimanje i<strong>za</strong>zvala pitanja integracije i dezintegracije.<br />
Osim tih pitanja, aktualna i <strong>za</strong>nimljiva bila je problematika porijekla<br />
Hrvata, te baštine određenih starih običaja koji sputavaju napredak suvremenog<br />
društva. Urednik Dimitrije Sergejev smatra kako je prošlo dovoljno vremena <strong>za</strong><br />
objavljivanje ovih tekstova, te kako se o nekim temama sada konačno može raspravljati<br />
bez suvišnih emocija.<br />
Zbornik čini pet tematskih cjelina – Temeljna pitanja, Povijesni korijeni integracije,<br />
Posebna područja, Antropološki pristup te Prilozi, obuhvaćenih u četrnaest<br />
tekstova čiji su autori povjesničari i sociolozi. U svojim tekstovima bave se sociološkim<br />
pitanjima integracije, procesima integracije u (ranijoj) hrvatskoj prošlosti, te<br />
sveukupnim djelovanjem integracijskih procesa na ljudsko društvo.<br />
Prvo poglavlje prve cjeline – Temeljna pitanja, potpisuje urednik Zbornika Dimitrije<br />
Sergejev. U poglavlju naslovljenom Teorijske pretpostavke i karakteristični<br />
društveni procesi autor progovara o sociološkoj problematici integracije. Problemom<br />
se integracije u sociologiji najviše bave teorija sistema i funkcionalna anali<strong>za</strong>.<br />
Ova dva znanstvena pravca svoje korijene vuku još od Platona i Aristotela,<br />
a njihova se teorija o potrebitosti udruživanja u veće <strong>za</strong>jednice radi ostvarivanja<br />
vlastitih potreba gradi preko Machiavellija, Thomasa Moora, pa sve do suvremenih<br />
mislilaca. U drugom dijelu navedenog poglavlja autor ukazuje na povijesni razvoj<br />
oblika integracije. Ljudsko se društvo razvija od plemena, preko srednjovjekovnog<br />
grada-države do moderne nacije. Kao osnovni princip napretka <strong>za</strong>jednica autor<br />
smatra princip poštenja, a nove oblike nadnacionalnog udruživanja (EU) vidi kao<br />
mogućnost nadilaženja starih oblika.<br />
Sociolog Ognjen Čaldarović propituje teorijske aspekte integracije u poglavlju Sociološki<br />
problemi integracije. Navodi kako se radi o terminu koji se najčešće određuje<br />
“ne po tome što sam znači, nego po onome na što upućuje ili referira”. Autor<br />
opisuje vrste socijalne integracije te načine kako se ona regulira. Ustvrđuje kako se<br />
Copyright © <strong>2007</strong> <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu – <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb<br />
Sva prava pridržana – All rights reserved<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
215
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 215–218<br />
radi o “empirijskoj činjenici u konkretnom socijalnom miljeu” te navodi njene ključne<br />
elemente. Nadalje, ovdje prezentira neke vodeće sociologe i sociološke škole,<br />
te njihova promišljanja (pretežno dihotomska) ve<strong>za</strong>na uz problematiku <strong>za</strong>jednice<br />
i integriranja (Tönnies, Redfield, Sjoberg, Toynbee, Doxiadis, Čikaška sociološka<br />
škola). Autor ukazuje i na sve manju ulogu teritorija, fragmentiranost, segmentiranost,<br />
simbolično i individualno kao odlike suvremenih procesa integracije. Kao i<br />
drugi autori ovog zbornika, budućnost svijeta vidi u globalnoj integraciji kojom bi<br />
se jačala posebnost jednako kao i cjelovitost.<br />
Drugi dio Zbornika – Povijesni korijeni integracije – otvara tekst historičara Mate<br />
Suića Od etnosa do nacije. Neke historijske determinante u formiranju hrvatskog<br />
etnosa. Suićev se tekst bavi problematikom dolaska Slavena, pitanjima integracije<br />
paleobalkanskog supstrata u slavensko društvo te, općenito, nastankom hrvatskog<br />
etnosa. Suić navodi tri komponente etnogeneze Hrvata: predslavenski supstrat,<br />
slavensku podlogu, te malobrojni hrvatski superstrat. On najviše analizira predslavenski<br />
supstrat te, analizirajući različite utjecaje od razdoblja neolitika, preko eneolitika<br />
(početka “indoeuropi<strong>za</strong>cije”) do velikih gibanja s kraja 2. i početka 1. st. prije<br />
nove ere, apstrahira bitne komponente etničkog sklopa balkanskog stanovništva.<br />
Od etničkih skupina iz tih razdoblja izdvaja Japode, Liburne, Delmate te, djelomice,<br />
Ardijejce, kao one skupine koje su najviše utjecale na formiranje historijskoga<br />
hrvatskog etnosa. Drugi dio ovog poglavlja bavi se problemima romani<strong>za</strong>cije <strong>za</strong>padnobalkanskog<br />
područja. Navodeći različite aspekte romani<strong>za</strong>cije (čimbenike i<br />
instrumente), piše i o retenciji autohtonog stanovništva u svim društvenim sferama,<br />
ponajprije po pitanju jezika. Posebno se osvrće na status sela/pagusa koje, smješteno<br />
podalje od centara, biva poluromanizirano, te kao takvo manje otporno prema<br />
nastupajućoj slaveni<strong>za</strong>ciji.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
Sociolog Eugen Pusić autor je poglavlja Energetska ekonomija sistema interakcije<br />
šireg opsega. Ovaj tekst napisan povodom Suićeva teksta Od etnosa do nacije<br />
sustavno analizira procese interakcije šireg opsega. Pusić se posebno osvrće na<br />
razvoj tehnologije i, kao posljedicu toga, razvijanje novih interesa koji mogu interakciju<br />
motivirati u novim pravcima. Pusić postavlja pitanja, smanjuje li se pri toj<br />
novoj interakciji neizvjesnost, te time i potreba <strong>za</strong> institucijama, i, ako da, znači<br />
li to da se krećemo prema novim, otvorenijim i fleksibilnijim oblicima globalne<br />
interakcije.<br />
Historičarka Nada Klaić piše, kako stoji u naslovu ovog poglavlja, O načelima<br />
udruživanja u ranom srednjem vijeku. Autorica postavlja tezu o procesu u kojem<br />
se društvo od “čopora” pretvara u stočarsko-težačku “sjedeću masu”, koja se na<br />
kraju oblikuje u “novo feudalno obojeno društvo”. Ističu se tri načela udruživanja:<br />
krvno, teritorijalno i pravno, a svaki oblik odgovara jednom društvenom obliku<br />
povijesnog razvoja. Autorica na temelju trodijelne podjele razvoja analizira razvoj<br />
Hrvata od nomadskog “čopora” do feudalno obojenog društva. Također, ističe<br />
teritorijalne <strong>za</strong>jednice (općina, komuna, selo ili grad) i vlastelinstvo, dvije organi<strong>za</strong>cijske<br />
jedinice ranog srednjeg vijeka, kao jedine stvarne i trajne vrijednosti tog<br />
perioda. Hrvatski etnos još ne postoji, <strong>za</strong>jedničko je tek ime u naslovu vladara.<br />
216
Recenzije i prikazi<br />
Slijedi polemički osvrt Mate Suića Marginalne bilješke uz sastav Nade Klaić O načelima<br />
udruživanja u Hrvata u ranom srednjem vijeku. Suić se kritički odnosi prema<br />
korištenju termina “čopor” smatrajući kako već u samom dolasku Slavena postoji<br />
određeno hijerarhijsko uređenje. Osporava tezu N. Klaić o specijaliziranosti određenih<br />
ranosrednjovjekovnih hrvatskih <strong>za</strong>jednica <strong>za</strong> posebne grane gospodarstva. Ne<br />
slaže se ni s njenom tezom o hrvatstvu koje je tek u imenu vladara, smatrajući kako<br />
ono posjeduje etnički karakter pa je Croata onaj koji dolazi iz Hrvatske, a Dalmata<br />
svatko tko je rođen u Dalmaciji, bez obzira na podrijetlo. Jednako se kritički odnosi<br />
i prema tezi kako su <strong>za</strong>boravljene rodovske strukture – prema Suiću one dobivaju<br />
drugo značenje tj. gube vrijednost temelja društvene integracije.<br />
U poglavlju Tendencije integriranja u srednjem vijeku historičar Miroslav Brandt<br />
naglašava kako je usprkos ranosrednjovjekovnoj rascjepkanosti, te tipičnoj ekonomskoj<br />
i političkoj atomi<strong>za</strong>ciji ipak vladala jedna vrsta sveopćeg i jedinstvenog<br />
sistema u<strong>za</strong>jamnih odnosa u podjeli rada. Osim ekonomske ujednačenosti, kultura<br />
u vidu dominantnih religija – kršćanstva i islama – predstavlja bitan integracijski<br />
faktor, pa su tako očite sličnosti i u filozofiji, književnosti, likovnim umjetnostima...<br />
U drugoj polovici srednjeg vijeka, povećanjem ukupne proizvodnje, novac postaje<br />
sredstvom kupovine i nastaju obrti i prvobitne manufakture. Formiraju se nove vrste<br />
integracija koje dovode do nastanka gradova, posebnih političkih organi<strong>za</strong>ma<br />
izvan okvira feudalnih odnosa. Kao posljedica novih gospodarskih uvjeta nastaje<br />
nova socijalna kategorija – građanstvo, a s njime i nove vrste integracija.<br />
U sljedećem poglavlju, Integracija i dezintegracija u srednjem vijeku, historičar Ivo<br />
Goldstein iznosi drugačiju interpretaciju ranog srednjeg vijeka. Navedeno razdoblje<br />
naziva razdobljem “odvojenih svjetova”. Zatvorenost svjetova srednjeg vijeka autor<br />
nam objašnjava slikovitim prikazom života ljudi tog vremena, kojeg su osim jake<br />
neizvjesnosti, prožimali strahovi, bolesti i praznovjerja. Međutim, Goldstein ukazuje<br />
na važnost kristijani<strong>za</strong>cije, te brisanja antičke suprotnosti između Mediterana<br />
i sjevernijih dijelova Europe kao bitne integracijske procese srednjeg vijeka. Kao i<br />
Brandt, ističe integracijske procese koji se javljaju u drugoj polovici srednjeg vijeka<br />
(nastanak gradova i romaniku) kao rezultat tehnološkog napretka.<br />
Treća cjelina, Posebna područja, počinje tekstom historičara Tomislava Raukara<br />
Srednjovjekovna društva u Dalmaciji. Autor opisuje proces nastanka komuna u<br />
Dalmaciji te objašnjava njihovu važnost u procesu nastanka gradova. Autor ističe<br />
njihov urbani, materijalni kontinuitet, romansku etničku podlogu, crkvenu organi<strong>za</strong>ciju,<br />
te njihovu specifičnu i individualnu narav. Značajan je <strong>za</strong> dalmatinsku<br />
komunu njezin osjećaj <strong>za</strong>tvorenosti i uskogrudnosti koji će se razbiti turskim napadima,<br />
te proizlazećim <strong>za</strong>jedničkim osjećajem ugroženosti s hrvatskim <strong>za</strong>leđem.<br />
Dimitrije Sergejev autor je poglavlja Srednjovjekovna komuna ishodište tehničke<br />
civili<strong>za</strong>cije. U njemu se, kao i Raukar, bavi razvojem komune, objašnjava procese<br />
njezina nastanka te presudne čimbenike njezina razvoja. Autor smatra napuštanje<br />
ropstva u komuni, prije nego što su to učinile druge <strong>za</strong>jednice, glavnim razlogom<br />
njena napretka u odnosu na druge oblike <strong>za</strong>jedništva u srednjem vijeku, te isto-<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
217
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 215–218<br />
vremeno ukazuje na konzerviranost ustroja komune kao glavni razlog njene krize<br />
u 14. st.<br />
U poglavlju Razvoj gradova u kontinentalnoj Hrvatskoj od 14. do kraja 17. st. historičar<br />
Josip Adamček opisuje razvoj gradova u novovjekovnoj hrvatskoj povijesti.<br />
Opisujući konkretnu povijest pojedinih gradova (Varaždina, Krapine, Jastrebarskog,<br />
Gradeca i Varaždinskih Toplica) Adamček s mnogo povijesnih detalja oslikava<br />
proces uspona gradova i razvoja robno-novčanih odnosa koji je trajao do početka<br />
16. stoljeća, <strong>za</strong>tim krizu gradova u 16. stoljeću i<strong>za</strong>zvanu turskim osvajanjima<br />
i feudalnom trgovinom, te na koncu oporavak gradova početkom 17. stoljeća.<br />
Dimitrije Sergejev bavi se pitanjem <strong>prostor</strong>a i vremena u srednjem vijeku suprotstavljajući<br />
ih njihovom današnjem poimanju, dok u poglavlju Nekoliko pitanja značajnih<br />
<strong>za</strong> istraživanje pojave integracije u historiji govori o fenomenu “smanjivanja<br />
<strong>prostor</strong>a”. Također ga <strong>za</strong>nima “sada i ovdje” u sociologiji, te koliko se ono mijenja<br />
ovisno o <strong>prostor</strong>u i njegovoj prošlosti. Nadalje, autor piše o nesvjesnim procesima<br />
integracije koji su regulirali nastanak današnjih nacija.<br />
Cjelinu Antropološki pristup otvara poglavlje Antropološko tumačenje razvoja i<br />
globali<strong>za</strong>cije ljudskog života Dimitrija Sergejeva. Autor piše o dubokoj prošlosti<br />
ljudske globali<strong>za</strong>cije, ispreplitanju ljudskog znanja od kultiviranja biljaka do suvremenih<br />
globali<strong>za</strong>cijskih tokova. Znanje o dubokoj pove<strong>za</strong>nosti ljudi znanje je<br />
koje se u svakog pojedinca bori protiv nacionalizma. Sergejev spominje nametanje<br />
interesa velikih korporacija kao jednu od loših strana globali<strong>za</strong>cije. Analizirajući<br />
neka ponašanja naslijeđena iz prošlosti navodi niz nesvjesnih elemenata koji njima<br />
upravljaju. Za globali<strong>za</strong>ciju ističe važnost sistemskog djelovanja i <strong>za</strong>jedničkih interesa<br />
koji moraju biti u prvom planu i potpuno transparentni.<br />
U posljednjoj cjelini Prilozi Dimitrije Sergejev i Ivana Orešić potrudili su se dati na<br />
uvid široki raspon literature koja se bavi problemom integracije. U prvom poglavlju<br />
Prilog <strong>za</strong> cjelovitu literaturu o problemu integracije i dezintegracije u historiji<br />
Dimitrije Sergejev navodi ponešto stariju literaturu, dok se opsežniji i suvremeniji<br />
prilog nalazi u drugom prilogu Izbor iz novije literature, 1990. – <strong>2007</strong>.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
218<br />
Značaj ove knjige ne leži samo u njezinoj vrijednosti interdisciplinarnog znanstvenog<br />
rada, nego i u njezinoj aktualnosti. Iako je Zbornik sastavljen od tekstova i polemika<br />
nastalih prije više od sedamnaest godina kad su pitanja integracije i dezintegracije<br />
bila aktualna zbog jednog potpuno drugačijeg konteksta hrvatske zbilje,<br />
ta se pitanja danas opet nameću, ali u novom kontekstu. Vrijednost se ove knjige<br />
očituje i kroz njenu dijalošku orijentaciju. U Zborniku se tekstovi na više načina<br />
nadopunjuju (interdisciplinarno, sadržajno, evaluirajući, polemički), te nam pružaju<br />
višestruki presjek srednjovjekovnih integracija i integracijskih procesa općenito.<br />
Klara Bilić Meštrić<br />
Zagreb
Recenzije i prikazi<br />
Milovan Antonić<br />
“Agrojapra” <strong>za</strong>družni putokaz u Podgrmeču<br />
Banja Luka – Donji Agići, Književna <strong>za</strong>jednica “Vaso Pelagić”, <strong>2007</strong>.,<br />
203 str., ilustr.<br />
Knjiga Milovana Antonića “Agrojapra” <strong>za</strong>družni putokaz u Podgrmeču <strong>za</strong>nimljivo<br />
je, poučno i vrijedno štivo iz <strong>za</strong>drugarstva iz tri razloga. Ponajprije, iako je<br />
riječ o zborniku uglavnom već objavljenih tekstova i isprava, djeluje kao autorova<br />
pripovijest o općoj zemljoradničkoj <strong>za</strong>druzi iz Donjih Agića u Bosni i Hercegovini.<br />
Knjiga je <strong>za</strong>sićena informacijama, iskustvom i spoznajama i ilustrirana fotografijama<br />
temeljem kojih čitatelj dobiva cjelovitu sliku o stvaranju <strong>za</strong>druge u tegobnom<br />
poratnom i tranzicijskom vremenu, <strong>za</strong>druge koja je postala okosnicom ekonomskoga,<br />
društvenoga i kulturnog života sela u dolini Japre. Tako se Antonić pridružio<br />
malobrojnoj skupini autora <strong>za</strong>družnih monografija u Jugoistočnoj Europi. Drugo,<br />
riječ je o štivu o dvije poznate poljoprivredne <strong>za</strong>druge – “Agići” (1945. – 1992.) i<br />
“Agrojapra” (osnovana 1999.) i o dva njihova direktora – Draganu i Milovanu Antoniću,<br />
ocu i sinu, <strong>za</strong>četniku i nastavljaču, ljudima silne energije i cijenjenim seoskim<br />
liderima. Bez takve energije i upornosti kojom su oni i njihovi <strong>za</strong>drugari stvarali<br />
<strong>za</strong>druge sukladno izvornoj <strong>za</strong>misli <strong>za</strong>druge, nemoguće je ostvariti bolji život sela<br />
i seljaka. Treće, sintagma <strong>za</strong>družni putokaz u naslovu knjige ističe nužnost <strong>za</strong>jedničkog<br />
djelovanja nasuprot licemjernom odnosu ključnih društvenih aktera prema<br />
<strong>za</strong>drugarstvu, prakticiranju tranzicije i privati<strong>za</strong>cije kao divljeg kapitalizma. Razne<br />
špekulantske skupine tijekom procesa tranzicije prigrabile su <strong>za</strong>družnu imovinu i<br />
pretvorile <strong>za</strong>druge u svoja privatna poduzeća. M. Antonić rješenje vidi u vlastitom<br />
projektu nastalom primjenom nordijskog modela, s poštivanjem dobre domaće<br />
tradicije, i uz pomoć međunarodnih organi<strong>za</strong>cija. Upravo stoga knjiga, iako posvećena<br />
jednoj <strong>za</strong>druzi, obrađuje spoj <strong>za</strong>družne tradicije i budućnosti.<br />
Motiv nastanka knjige autor iznosi već u prvoj rečenici predgovora u kojoj ističe<br />
kako želi podijeliti iskustvo stečeno tijekom sedam godina osnivanja i jačanja<br />
Opšte zemljoradničke <strong>za</strong>druge “Agrojapra” u Donjim Agićima gdje je došao 1999.<br />
godine iz Beograda s mjesta novinara i urednika lista IMT (Industrija traktora i<br />
mašina). U <strong>za</strong>vičaj se vratio jer nije mogao biti ravnodušan prema mrtvilu koje je<br />
u njemu vladalo. Nakon smrti oca Dragana Antonića ostalo je mnogo toga što je<br />
trebalo usavršiti i dovršiti. Otac je čitav svoj radni vijek, gotovo četiri desetljeća, bio<br />
<strong>za</strong>drugar u Japranskoj dolini – uz njegovo ime veže se početak <strong>za</strong>drugarstva u tom<br />
kraju – 1945. godine osnovao je Seljačku radnu <strong>za</strong>drugu u Donjim Agićima koja je<br />
prerasla u Zemljoradničku <strong>za</strong>drugu “Agići” na čijem je čelu bio do svoje smrti 1983.<br />
Copyright © <strong>2007</strong> <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu – <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb<br />
Sva prava pridržana – All rights reserved<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
219
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 219–223<br />
Zadruga je bila jedna od najboljih u BiH sve do 1992. kada je nestala u ratnom<br />
vihoru. Valja istaknuti kako je velik utjecaj na izbor novinarskog poziva Milovana<br />
Antonića imao Enver Ekić, vrstan novinar <strong>za</strong> selo i poljoprivredu (str. 110).<br />
Zbog emocionalne pove<strong>za</strong>nosti uz očevo djelo i <strong>za</strong>vičaj te shvaćanja <strong>za</strong>druge kao<br />
pokretača svekolikog razvoja kraja, M. Antonić je prihvatio tri i<strong>za</strong>zova: potrebu<br />
da slijedi i razvija baštinu svog oca i želju Agićana da obnovi propalu <strong>za</strong>drugu,<br />
napuštanje novinarske profesije nakon 20 godina i preseljenje iz grada u <strong>za</strong>vičaj,<br />
te implementaciju norveškog varijeteta skandinavskog modela <strong>za</strong>drugarstva korištenjem<br />
znanja (znanosti, inovacija, obrazovanja i informacija) i osobno prakticiranjem<br />
cjeloživotnog učenja iz važnih izvora (kakvim smatra i znanstveni časopis<br />
<strong>Sociologija</strong> sela).<br />
Građu je izložio u šest poglavlja: Pristup, Povjerenje temelj <strong>za</strong>drugarstva, Novi<br />
početak na goloj ledini, Zadružni putevi i besputice, Ideje i inicijative, te Dobrovoljnost,<br />
jednakost i poštenje. Knjiga, osim toga, sadrži: Rezime (str. 169 – 180)<br />
preveden na engleski i norveški jezik što pridonosi većoj komunikativnosti štiva,<br />
četiri priloga uključujući popis članova Agrojapre (str. 181 – 195) i izbor literature<br />
(str. 197 – 200).<br />
Pristup obuhvaća autorov Predgovor (str. 9 – 13), recenziju knjige iz pera prof. dr.<br />
Zorke Zakić s Ekonomskog fakulteta Univerziteta u Beogradu (“U susret novoj viziji<br />
<strong>za</strong>drugarstva na <strong>prostor</strong>u BiH”, str. 15 – 20) i sažet pregled razvoja kraja od neolita<br />
naslovljen “Dolina Japre kroz istoriju” dr. Drage Todića (str. 21 – 26).<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
220<br />
Dio Povjerenje temelj <strong>za</strong>drugarstva (str. 27 – 49) čine četiri teksta poznatih novinara<br />
o Draganu Antoniću (1924. – 1983.), utemeljitelju i dugogodišnjem uspješnom<br />
direktoru prve zemljoradničke <strong>za</strong>druge u Agićima (1945. – 1980.) i jedan intervju<br />
s njim (objavljeni u razdoblju od 1965. do 1981. godine). Postavlja se pitanje koje<br />
je mjesto i svrha njihova uvrštenja, a odgovor je jasan – sadrže očevu baštinu i<br />
sinovljev dug. Ponajprije, autor ih je prikupio jer želi nastaviti misiju svoga oca<br />
koji je čitav svoj radni vijek posvetio <strong>za</strong>druzi i dobrobiti njezinih članova. Drugo,<br />
i naslov djela i tekstovi jasno ističu tri činjenice o misiji Dragana Antonića: kako<br />
se iz doline odlazilo u svijet bez neke ozbiljnije pomisli na povratak “<strong>za</strong>druga je ...<br />
oduvijek bila stožer oko koga se sve vrtjelo ... Stvorena je, ukratko, da služi seljaku<br />
i ona tu funkciju obavlja, mislim na <strong>za</strong>ista valjan način” (str. 43); <strong>za</strong>druga je učinila<br />
dostupnim sve tekovine civili<strong>za</strong>cije i moderni<strong>za</strong>cije (elektrifikacija, poljoprivredna<br />
stanica, veterinarska stanica, telefon, putna mreža, škola, trgovine...); u djelatnosti<br />
i poslovanju poštivao je izvorne <strong>za</strong>družne vrjednote u kojima je na prvom mjestu<br />
u<strong>za</strong>jamno povjerenje, te načela.<br />
Novinari ističu da je taj 90-postotni invalid imao ulogu lidera i pokretača ruralne<br />
<strong>za</strong>jednice Japranske doline, opisujući ga kao čestita, jednostavna i pristupačna,<br />
vrlo komunikativna i dinamična, istrajnog i neumornog entuzijastu. Suseljani su<br />
ga vrlo cijenili i poštovali jer je <strong>za</strong> njegovo ime bio ve<strong>za</strong>n brz napredak Japranske<br />
doline.
Recenzije i prikazi<br />
U trećem poglavlju Novi početak na goloj ledini (str. 51 – 101) objavljeni su osobna<br />
iskaznica Agrojapre – početak rada (krajem 1999. pod pokroviteljstvom PHARE<br />
programa Europske unije), osnivačka skupština (u ožujku 2000.), vizija, ciljevi i<br />
Programi 2000. – 2015. na načelima <strong>za</strong>padnoeuropskih <strong>za</strong>druga i dobrim tradicijama<br />
domaćeg <strong>za</strong>drugarstva, rezultati u slici i riječi, značajni koraci u poljoprivrednom<br />
obrazovanju članova <strong>za</strong>druge, te iscrpan pregled suradnje s domaćim i<br />
međunarodnim organi<strong>za</strong>cijama koje su omogućile razvoj Agrojapre.<br />
Taksativno su pobrojane slabosti (str. 58) i pregledno izložena vizija i ključni ciljevi<br />
– obnova i razvoj poljoprivrede, pokrivajući čitav lanac od primarne proizvodnje<br />
preko prerade do plasmana koristeći vlastite resurse s ambicijom integralnog održivog<br />
ruralnog razvoja područja Podgrmeča – brdsko-planinskog područja površine<br />
1.000 km 2 na kojem u 55 sela živi oko 30.000 stanovnika (str. 60). Sve je to<br />
konkretizirano u 11 programa.<br />
Realnost programa potvrđuju postignuća: obnovljeno stočarstvo na gospodarstvima<br />
<strong>za</strong>drugara i sve veći otkup mlijeka, obnovljena mehani<strong>za</strong>cija i usluge (strojni<br />
prsten), izgrađena <strong>za</strong>družna sušara <strong>za</strong> voće i povrće, podignuti plantažni voćnjaci<br />
i povrtnjaci <strong>za</strong>drugara uz pomoć <strong>za</strong>druge, otvorena <strong>za</strong>družna apoteka. Poka<strong>za</strong>telj<br />
uspješnog poslovanja stalan je rast ukupnog prihoda <strong>za</strong>druge koji se tijekom šest<br />
godina povećao više od 12 puta. Zadruga ima 10 <strong>za</strong>poslenih i 250 članova od kojih<br />
je podjednak broj Bošnjaka i Srba, a djeluje kao matica sela, poduzetni mehani<strong>za</strong>m<br />
svojih članova i središte društvenog života (str. 142).<br />
U međunarodnoj pomoći izdvaja se Projekt investiranja i reinvestiranja putem više<br />
oblika potpore “Agrojapri” norveške organi<strong>za</strong>cije Jćren Produktutvikling, temeljem<br />
kojeg je već 2005. – 2006. <strong>za</strong>druga stabilizirala poslovanje i podigla ga organi<strong>za</strong>cijski,<br />
tehnički i kadrovski na višu razinu, a “omogućava pravu renesansu razvoja<br />
Agrojapre kao izvornog <strong>za</strong>družnog modela, autentične <strong>za</strong>druge koja svojim višefunkcionalnim<br />
socio-ekonomskim i obrazovnim aktivnostima prožima cijeli život<br />
seljaka da bi bolje i kvalitetnije živjeli” (str. 91). Organi<strong>za</strong>cija obavlja i <strong>za</strong>družnu<br />
reviziju.<br />
Poglavlje Zadružni putevi i besputice (str. 103 – 132) čine tri intervjua s M. Antonićem<br />
o rezultatima nakon tri godine, te o uspjesima i problemima nakon sedam<br />
godina (Zašto se Milovan vratio u <strong>za</strong>vičaj?, Iskoristiti ljudske i prirodne resurse,<br />
Zadrugarstvo ni na nebu ni na zemlji). Riječ je o autorovoj priči o vlastitoj posvećenosti<br />
novoj <strong>za</strong>druzi multietničkog sastava i potpuno otvorenoj novim članovima<br />
koja ima značajke <strong>za</strong>jednice i instrument je integracije povratnika Bošnjaka u lokalnu<br />
<strong>za</strong>jednicu (str. 106) umjesto organi<strong>za</strong>cijski preživjelih i gospodarski urušenih<br />
<strong>za</strong>druga s osiromašenim selima. On želi stvorili uvjete “u kojima će ukupan rad<br />
jednog seoskog domaćinstva obezbijediti dohodak koji pokriva njegovu ličnu proizvodnu<br />
i investicionu potrošnju” (str. 109), a “izniče na iskonskoj, autentičnoj ideji<br />
<strong>za</strong>drugarstva kao obliku djelovanja pove<strong>za</strong>nih ljudi na poslu od <strong>za</strong>jedničkog interesa”<br />
(str. 113), te počiva na <strong>za</strong>družnim vrjednotama i načelima. Iz navedenih rečenica<br />
iščitava se ra<strong>za</strong>ntna kritika ruralne i poljoprivredne politike (str. 115 – 116).<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
221
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 219–223<br />
Autor, primjerice, piše: “Pojam liberalno tržište u tranzicionoj BiH shvaćen je kao<br />
anarhija, stihija, neodgovornost, neznanje i pohlepa ličnih interesa i privatnog biznisa.<br />
Ovaj pristup agraru direktno nas vodi u još veću ne<strong>za</strong>poslenost i siromaštvo”<br />
(str. 116); “Razne špekulantske grupe prigrabile su <strong>za</strong>družnu imovinu i objekte na<br />
jeftin način” (str. 127), a stvaraju se i “pseudo ili folirantske <strong>za</strong>druge koje koristeći<br />
<strong>za</strong>družno ime uživaju razne pogodnosti i podrške, a u praksi djeluju kao privatna<br />
preduzeća male grupe ljudi” (str. 128 – 129). Antonićevi odgovori na novinarska<br />
pitanja što bi prvo napravio kada bi bio i<strong>za</strong>bran <strong>za</strong> predsjednika Zadružnog save<strong>za</strong><br />
i postao ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede to ponajbolje potvrđuju.<br />
Njihovo iščitavanje upućuje da je urušavanje <strong>za</strong>drugarstva izravna posljedica što<br />
ključni društveni akteri ne znaju i/ili zbog interesnih sprega ne žele podupirati autentično<br />
<strong>za</strong>drugarstvo kao instrument razvitka, stabilnosti i jačanja kompetitivnosti<br />
malenih i srednjih obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava.<br />
Sadržaj petog poglavlja čine autorove Ideje i inicijative (str. 133 – 151) obznanjene<br />
u javnim nastupima ili u komunikaciji s nadležnim tijelima. Na prvom se mjestu<br />
<strong>za</strong>laže <strong>za</strong> pridavanje primjerenog značaja znanosti i obrazovanju, poglavito specijalističkom<br />
znanju i suvremenom iskustvu <strong>za</strong> povećanje proizvodnje i razvoj poljoprivrede<br />
(povećanje udjela praktične nastave u školovanju agronoma i broja poljoprivrednih<br />
škola, osnivanje ustanova <strong>za</strong> cjeloživotno obrazovanje poljoprivrednika<br />
u većim seoskim središtima, te razvojni i <strong>za</strong>štitni instrumentarij države u poticanju<br />
poljoprivrede, a osobito <strong>za</strong>drugarstva, jer je proizvodnja hrane prvorazredno ekonomsko<br />
pitanje (“ako se razvija poljoprivreda, onda će ona <strong>za</strong> sobom povući razvoj<br />
i drugih grana”, (str. 139)). Uvrstio je i dopis Ministarstvu poljoprivrede temeljem<br />
kojeg je otvorena Srednja poljoprivredna škola u Novom Gradu u kojoj bi se polaznici<br />
školovali kao voditelji obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava, poduzetnici<br />
i stručni radnici na gospodarstvu (str. 140). Škola bi isto tako provodila programe<br />
obrazovanja odraslih poljoprivrednika u kreativnim radionicama tijekom zime. Tu<br />
je i prijedlog projekta osnivanja Zadružne škole <strong>za</strong> unaprjeđenje <strong>za</strong>drugarstva u<br />
BiH po norveškom modelu jer je znanje o <strong>za</strong>drugarstvu skromno i <strong>za</strong>sigurno uvjet<br />
<strong>za</strong> uspješnog i <strong>za</strong>dovoljnog poljoprivrednog proizvođača (permanentno obrazovanje<br />
svih profila i dr.), te inicijativu <strong>za</strong> izgradnju prometne, vodoopskrbne, vodovodne<br />
i druge infrastrukture.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
Činjenica da organi<strong>za</strong>ciju i smisao učeničkog <strong>za</strong>drugarstva u osnovnim i srednjim<br />
školama spominje jedino na str. 148, kao temu u programu škole <strong>za</strong>drugarstva,<br />
i<strong>za</strong>ziva dvojbu i upit s kojeg mu motrišta Antonić pristupa.<br />
Dio Dobrovoljnost, jednakost i poštenje (str. 153 – 168) može se smatrati pokušajem<br />
provjere djelatnosti i poslovanja OZZ-a “Agrojapra” s motrišta teorijskog pristupa<br />
<strong>za</strong>drugarstvu i prakse međunarodnoga <strong>za</strong>družnog pokreta. Provjera je uvjet izbjegavanja<br />
stranputica kakve su seljačke radne <strong>za</strong>druge i suvremene obiteljske <strong>za</strong>druge.<br />
Uzimajući <strong>za</strong> moto narodnu izreku Zadruga je zvijezda vodilja koju svi narodi<br />
vide, a udruživanje je <strong>za</strong>kon života i napretka, Antonić tu <strong>za</strong>daću obavlja objavljujući<br />
prijevod Izjave o identitetu <strong>za</strong>druge usvojene nakon brojnih istraživanja na<br />
31. kongresu Međunarodnog <strong>za</strong>družnog save<strong>za</strong> 1995., a koja obuhvaća definiciju<br />
222
Recenzije i prikazi<br />
<strong>za</strong>druge, <strong>za</strong>družne vrijednosti i načela <strong>za</strong> 21. stoljeće. Najvažnijim <strong>za</strong>družnim načelima,<br />
uvrštenim u naslov ovoga dijela knjige, izdvojio je dragovoljnost, jednakost<br />
i poštenje. Istodobno ističe: “Pitanje <strong>za</strong>družne svojine i <strong>za</strong>družne imovine ... nije<br />
pravno precizno razrađeno. To je išlo na ruku neviđenoj pljački <strong>za</strong>druga čime je<br />
usporena i otežana reafirmacija <strong>za</strong>drugarstva u BiH” (str. 156).<br />
Produktivnost i opravdanost spoja tradicije i budućnosti svoje Zadruge nastoji doka<strong>za</strong>ti<br />
iznoseći rezultate <strong>za</strong>drugarstva u svijetu (izdvojio je stručnu poljoprivrednu<br />
službu i obrazovanje poljoprivrednika u Njemačkoj, te kao uzor norvešku mljekaru<br />
“Tine”), afirmativan pristup <strong>za</strong>drugarstvu UN-a i EU-a, a poglavito ističe značaj<br />
<strong>za</strong>drugarstva <strong>za</strong> suvremeno shvaćanje razvoja ruralnih područja EU-a (koncept<br />
integralnog ruralnog razvoja).<br />
Zadnji dio poglavlja čini Deset razloga <strong>za</strong> podršku <strong>za</strong>drugama, taksativno pobrojane<br />
ključne značajke, ulogu i prinos <strong>za</strong>druga. Sve se to može shvatiti i pozivom<br />
društvenim akterima odlučivanja <strong>za</strong> pomoć <strong>za</strong>družnom pokretu, jer je riječ o trajnom<br />
pokretu <strong>za</strong>snovanom na iskonskoj potrebi ljudi da se udružuju i rade <strong>za</strong>jedno.<br />
Prava <strong>za</strong>druga je otvorena i tolerantna, a to su upravo karakteristike Agrojapre.<br />
Prikaz okončavam riječima recenzenta knjige: “Autor ... je odabrao jedinstven način<br />
da se ... <strong>za</strong>hvali ocu ... sroči knjigu o <strong>za</strong>druzi koja je, <strong>za</strong> života, ocu bila<br />
najvažnija briga” (str. 19). Naime, uspomena na prošlost poka<strong>za</strong>la se i<strong>za</strong>zovom<br />
budućnosti. Dodajem dvije značajke zbog kojih je ovo štivo višestruko vrijedno i<br />
korisno. Prvo, autor otvorenom kritičkom raščlambom procesa stvaranja <strong>za</strong>druge<br />
u postsocijalističkom tranzicijskom i poratnom razdoblju, i to u interpretativnom<br />
ključu autentične razvojne uloge <strong>za</strong>druge, identificira ključne probleme i predlaže<br />
rješenja. Čitatelj iz Hrvatske ne može izbjeći usporedbu i pitanje – <strong>za</strong>r se i u Hrvatskoj<br />
u <strong>za</strong>drugarstvu sve to moralo dogoditi? Naposljetku, Antonić ovim svojim djelom<br />
demonstrira neizostavnost i plodnost primjene referentnog znanja i spoznaja<br />
u praktičnom djelovanju i urgira cjeloživotno <strong>za</strong>družno obrazovanje.<br />
Antun Petak<br />
Zagreb<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
223
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 224–227<br />
Dragoljub B. Đorđević, Dragan Todorović and Ljubiša Mitrović (eds.)<br />
Islam at the Balkans in the Past, Today and<br />
in the Future<br />
Niš, Yugoslav Society for the Scientific Study of Religion, <strong>2007</strong>, 136 pp.<br />
Ovaj zbornik radova na engleskom jeziku rezultat je 14. međunarodnog skupa<br />
Jugoslavenskog udruženja <strong>za</strong> naučno istraživanje religije (JUNIR), na kojem je sudjelovalo<br />
15 znanstvenika. Skup se bavio temom Islam at the Balkans in the Past,<br />
Today and in the Future (Islam na Balkanu u prošlosti, danas i u budućnosti).<br />
Knjiga je podijeljena na četiri dijela i prati plenarne sesije skupa, a sadrži 136 stranica<br />
koje čine uvod, 13 tekstova, sažetci tekstova na engleskom i srpskom jeziku,<br />
te kontakt-adrese autora.<br />
Tema prvog dijela knjige je Islam and Christianity at the Balkans: Perspectives of the<br />
Culture of Peace (Islam i kršćanstvo na Balkanu: perspektive kulture mira). U njemu<br />
se nalaze tri teksta koji problematiziraju specifičnost Balkana naspram <strong>za</strong>padne Europe,<br />
povijesne veze i odnose islama i kršćanstva, te muslimana i kršćana.<br />
U tekstu Islam in the Balkans, Islam within the Balkans (Islam na Balkanu, islam<br />
u Balkanu) Darko Tanasković raspravlja o percepciji islama i muslimanskih <strong>za</strong>jednica<br />
u Europi koja naglašava sukob, te ignorira Balkan i njegovo naslijeđe. U<br />
<strong>za</strong>padnoj Europi identitet druge i treće generacije muslimanskih imigranata pod<br />
utjecajem je radikalnog “neoislamizma” koji je u sukobu s vrijednostima u Europi.<br />
Balkan, s druge strane, nudi pluralni i tolerantni model “euroislama”, koji se<br />
tijekom tranzicije našao u raskoraku vlastite integriranosti u društvu i potrebe<br />
<strong>za</strong> nacionalnim, političkim ili ideološkim razlikovanjem kroz islamsku političku<br />
radikali<strong>za</strong>ciju. Razlike učenja pojedinih škola islama vidljive su i kroz religijsko<br />
obrazovanje, koje naglašava značenje kulturne i civili<strong>za</strong>cijske, a ne samo političke<br />
ili religijske dimenzije islama u Europi.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
224<br />
Ljubiša Mitrović u tekstu Dialogue and Convergence of Islam and Christianity in<br />
the Balkans as a Precondition for Development of the Culture of Peace, Cooperation<br />
and Integration among People (Dijalog i konvergencija islama i kršćanstva na<br />
Balkanu kao pretpostavka razvijanja kulture mira, suradnje i integracije među<br />
narodima) govori o prirodi konflikata na području bivše Jugoslavije i Balkana koji<br />
su, po autoru, dio širega sustava distribucije moći koji naglašava nejednakosti. Na<br />
Balkanu postoje multireligijska i multietnička društva, povijesno često zloupotrebljena,<br />
koja <strong>za</strong>htijevaju dijalog i konvergenciju kultura između kršćana i muslimana<br />
kako bi se dostiglo pravedno i mirno građansko društvo.<br />
Copyright © <strong>2007</strong> <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu – <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb<br />
Sva prava pridržana – All rights reserved
Recenzije i prikazi<br />
U članku Bulgarian Ethnic Model – Tolerance Between Christians and Muslims<br />
(Bugarski etnički model – tolerancija između kršćana i muslimana) Bogdana Todorova<br />
bavi se temom religijske raznolikosti i pluralizma u filozofiji religije. Ona<br />
naglašava koncept mirne koegzistencije, princip tolerancije i koncept “komšiluka”,<br />
te daje primjer Bugarske (naspram konflikata u Srbiji, Kosovu, Bosni ili Turskoj)<br />
koji može služiti kao dobar primjer kvalitetnih odnosa.<br />
Drugi dio knjige posvećen je temi Muslims of the Balkans: Identity and Its Transformation<br />
(Muslimani Balkana: identitet i njegova transformacija). U njemu se<br />
nalaze četiri teksta koji se, svaki na svoji način, bave elementima muslimanskog<br />
identiteta i društvenom transformacijom.<br />
Tekst Muslims in the Balkans: Problems of (Re)<strong>Institut</strong>ionali<strong>za</strong>tion and Transformation<br />
of Identity (Muslimani na Balkanu: problemi (re)institucionali<strong>za</strong>cije i<br />
transformacije identiteta) autora Srđana Barišića bavi se položajem muslimana na<br />
području Balkana, a pogotovo u bivšim jugoslavenskim republikama. Oni su kulturno<br />
izdiferencirana i etnički heterogena skupina koja, osim u Albaniji i Federaciji<br />
Bosne i Hercegovine, predstavlja vjerske manjine koje su <strong>prostor</strong>no koncentrirane<br />
u manjim područjima. Autor analizira pravni položaj, etničku strukturu, institucionalni<br />
razvoj i organi<strong>za</strong>cijsku strukturu islamskih <strong>za</strong>jednica na Balkanu, te odnos<br />
nemuslimana prema muslimanima.<br />
I<strong>za</strong> naslova Islamic Community in Serbia (Islamska <strong>za</strong>jednica u Srbiji) krije se<br />
kratki povijesni prikaz prisustva islama u Srbiji, te utjecaj islamske kulture (stil<br />
života, vrijednosni sustav, obredi) i vjerske arhitekture u Srbiji. Autori su Zorica<br />
Kuburić i Rifat Namlidji.<br />
Dino Abazović u tekstu Bosnian Muslims and Country in Transition (Bosanskohercegovački<br />
muslimani i država u tranziciji) raspravlja o deprivati<strong>za</strong>ciji i politi<strong>za</strong>ciji<br />
religije u Bosni i Hercegovini, te konfliktu u tom kontekstu, posebno imajući u<br />
vidu islamsku <strong>za</strong>jednicu koja je najbrojnija i najveća, a predstavlja autohtone europske<br />
muslimane. Kod njih je, autor tvrdi, na djelu “reislami<strong>za</strong>cija” nacionalnog,<br />
političkog i kulturnog identiteta, te predlaže elemente o kojima treba raspravljati<br />
prilikom analize bosanskohercegovačkih muslimana.<br />
Consequentiality in the Religion of Bosnian Muslims (Konzekventnost religioznosti<br />
bosanskih muslimana) tekst je u kojem Sergej Flere mjeri posljedičnu dimenziju<br />
religioznosti studentske populacije u četiri različita društvena konteksta (bosanski<br />
muslimani, američki protestanti, slovenski katolici i srpski pravoslavci) pomoću 7<br />
tvrdnji iz istraživanja provedenog 2005. godine. Bosanski muslimani izražavali su<br />
najveće vrijednosti na ovoj dimenziji, a slijedili su ih američki protestanti.<br />
Treći dio knjige bavi se temom From the History of Islam in Yugoslavia and Serbia:<br />
Islam Community and Dervish Orders (Iz povijesti islama u Jugoslaviji i Srbiji:<br />
islamska <strong>za</strong>jednica i derviški redovi). Taj dio knjige sastoji se od tri teksta.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
225
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 224–227<br />
Processes of the Internal Organi<strong>za</strong>tional Consolidation of the Islam Religious Community<br />
in the Socialist Yugoslavia (Procesi unutrašnje organi<strong>za</strong>cijske konsolidacije<br />
islamske vjerske <strong>za</strong>jednice u socijalističkoj Jugoslaviji) tekst je Dragana Novakovića.<br />
Ovaj autor – kroz povijesni prikaz odnosa islamske vjerske <strong>za</strong>jednice<br />
i države kroz tri razdoblja (uspostavljanje nove, ateističke vlasti, <strong>za</strong>tim društvena<br />
liberali<strong>za</strong>cija i dezintegracija socijalističke države) – opisuje hijerarhiju, razvoj<br />
institucijskog uređenja i kompleksnosti jugoslavenske autohtone islamske <strong>za</strong>jednice,<br />
kao i njenu dezintegraciju koja prati raspad Jugoslavije po ključu nacionalne<br />
države.<br />
Tekst Milana Vukomanovića Dervishes in Belgrade: The Belgrade Tekkes, Tariqas,<br />
Shaiks (Derviši u Beogradu: beogradske tekije, tarikati, šejhovi) bavi se ostavštinom<br />
islamskog misticizma i derviških redova u Beogradu. Preko povijesnih izvora<br />
(popisa muslimana, turskih i austrijskih planova grada) i istraživanja povjesničara<br />
umjetnosti, on raspravlja o mjestu, izgledu i derviškom redu kojem pojedine tekije<br />
pripadaju, ali i o ostavštini najuglednijih šejhova.<br />
Na sličnu temu osvrće se i tekst Tekkias, Tarikats and Sheiks of Niš Romas (Tekije,<br />
tarikati i šejhovi niških Roma) Dragoljuba B. Đorđevića i Dragana Todorovića. Oni<br />
se bave konfesionalnom pripadnošću srpskih Roma, a na dokumentaristički način<br />
opisuju Rome islamske vjeroispovijesti iz Niša na primjeru dviju tekija.<br />
Četvrti dio knjige, koji se sastoji od tri teksta, tematizira Islam-Christianity Border<br />
Zone and the Issue of Gender in Islam (Islamsko-kršćansko granično područje i<br />
pitanje roda u islamu).<br />
Antonaeta K. Dimčevska, Sonja K. Kecmanović i Marija M. Mašanović autorice su<br />
teksta Anti-plague European-Ottoman Border in Serbia in the First Half of the 19th<br />
Century in the Foreign Historiography of the Islamic World (Protivkužna europskoosmanlijska<br />
granica u Srbiji u prvoj polovici 19. stoljeća u stranoj historiografiji o<br />
svijetu islama). U radu se raspravlja o Srbiji kao europskoj barijeri <strong>za</strong> kugu koja<br />
se transformirala od karantene do sposobne moderne države, kao i o negativnom<br />
utjecaju elementa dogme islama.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
226<br />
Danijela Gavrilović u tekstu Gender, Religion, Fundamentalism – The Case of Islam<br />
(Rod, religija, fundamentali<strong>za</strong>m – slučaj islama) bavi se problemom položaja žena<br />
u društvu, te utjecajem religije i fundamentalizma koji se najčešće spominju u vezi<br />
islama. Autorica upozorava da položaj žena nije takav samo u islamu, nego da ovisi<br />
o širim društvenim kretanjima, razdoblju i zemlji koja se analizira.<br />
U tekstu ‘The Female’ Element and Its Influence on Islam (“Ženski” element i<br />
“ženski” utjecaj u islamu) Dragana Stjepanović-Zaharijevski bavi se ulogom žene,<br />
“islamskim feminizmom” i ženskim aspektom u tradicionalno patrijarhalnom<br />
islamskom društvu, te utjecajem religijskih spisa koji su odnos ženskog i muškog<br />
elementa podveli pod prirodni <strong>za</strong>kon. Na taj način legitimirane su prirodne razlike<br />
između spolova u svakodnevnici.
Recenzije i prikazi<br />
Ovaj zbornik pruža interesantan prikaz rasprava koje se u sociologiji religije vode<br />
oko balkanskih autohtonih islamskih <strong>za</strong>jednica, različitih od islamskih imigrantskih<br />
<strong>za</strong>jednica iz <strong>za</strong>padne Europe, kao putoka<strong>za</strong> i primjera koji mogu poslužiti <strong>za</strong><br />
dijalog kršćanstva i islama. Dominiraju teorijske rasprave i kratki povijesni prikazi,<br />
a osjeća se nedostatak empirijskih istraživanja. Nedostatak ovog zbornika je u neujednačenosti<br />
radova, ali i prilično lošem engleskom jeziku u pojedinim člancima.<br />
Goran Goldberger<br />
Zagreb<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
227
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 228–231<br />
Social Structures and <strong>Institut</strong>ions:<br />
The Quest for Social Justice<br />
IUC, Dubrovnik, 18. lipnja do 23. lipnja <strong>2007</strong>.<br />
Međunarodni znanstveni skup pod nazivom Social Structures and <strong>Institut</strong>ions: The<br />
Quest for Social Justice održan je u Interuniverzitetskom centru <strong>za</strong> poslijediplomske<br />
studije (IUC) u Dubrovniku, u trajanju od ponedjeljka, 18. lipnja, do petka, 22.<br />
lipnja, <strong>2007</strong>. godine. Organi<strong>za</strong>tor i voditelj skupa, Ognjen Čaldarović, otvorio je<br />
skup uvodnim izlaganjem te <strong>za</strong>želio dobrodošlicu svim sudionicima.<br />
Prvo izlaganje, Nenada Fanuka, odnosilo se na njegovu doktorsku disertaciju pod<br />
naslovom Problem ideologije u suvremenoj sociološkoj teoriji: akcijska i strukturalna<br />
perspektiva, o simboličkoj koncepciji ideologije koja je određena kao dio kulture,<br />
odnosno kao simboličke forme i simboličke prakse, s posebnim naglaskom na<br />
njihovim funkcijama. Izlaganjem se pokušao približiti odnos između akcije i strukture<br />
kao konceptualnih pretpostavki <strong>za</strong> izgradnju sociološke teorije. Suvremene<br />
rasprave inzistiraju na multidimenzionalnosti teorije, tj. na analitičkom razlikovanju<br />
i eksplanatornom povezivanju akcije i poretka (strukture), kao i na potrebi uvažavanja<br />
kako “materijalnih” tako i “idealnih” faktora u sociološkoj eksplanaciji.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
228<br />
Nakon toga su Anđelina Svirčić Gotovac i Jelena Zlatar održale predavanje pod<br />
nazivom Various Agents in Social Space – the Flower Square in Zagreb, o događajima<br />
ve<strong>za</strong>nim uz urbanističko-arhitektonski projekt Cvjetni trg u Zagrebu početkom<br />
<strong>2007</strong>. godine. Prika<strong>za</strong>n je dio rezultata istraživanja provedenih analizom sadržaja,<br />
odnosno analizom novinskih članaka o temi gradnje multifunkcionalnog stambeno-poslovnog<br />
kompleksa s javnom garažom u središtu Zagreba. Istraživanjem<br />
su analizirani i praćeni glavni akteri ve<strong>za</strong>ni uz projekt potencijalne gradnje na<br />
Cvjetnom trgu, njihove uloge i funkcije na projektu, te odnosi koji su između njih<br />
nastali. U izlaganju je istaknuta očigledna nemogućnost djelovanja svih aktera na<br />
ravnopravan način čime se potvrdila njihova hijerarhi<strong>za</strong>cija i nejednaka distribucija<br />
moći. Poka<strong>za</strong>lo se da najveću moć nesumnjivo imaju politički akteri, <strong>za</strong>tim ekonomski.<br />
Ohrabrujuće je, što se na ovom slučaju i vidjelo, da su stručna javnost i<br />
građani, uz koordinaciju s nevladinim udrugama, poka<strong>za</strong>li spremnost <strong>za</strong> djelovanje<br />
i građansku akciju usmjerenu uglavnom protiv projekta.<br />
U popodnevnoj sesiji Ivica Petrinić imao je predavanje pod naslovom Green Agenda<br />
in Istria – Improving Local Democracy and Applying Sustainability in Practice.<br />
U njemu se osvrnuo na Istru kao najposjećeniju turističku regiju u Hrvatskoj, te<br />
njezine povijesne i prirodne vrijednosti. Budući da je Istra odredišna zona koja je u<br />
Copyright © <strong>2007</strong> <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu – <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb<br />
Sva prava pridržana – All rights reserved
Recenzije i prikazi<br />
stanju primiti veliki broj turista, naznačena je potreba plana <strong>za</strong> rješavanje ekonomskih<br />
pitanja, efikasnosti resursa, čistoće okoliša, kulturnog bogatstva, itd. Istarska<br />
neprofitna organi<strong>za</strong>cija Zelena Istra <strong>za</strong>počela je projekt, istog naziva kao i izlaganje,<br />
u sklopu kojeg se nastoji ponajprije baviti ekološkim/okolišnim problemima<br />
i rješenjima, a manje ekonomskim i socijalnim pitanjima. Izlaganjem su izneseni<br />
rezultati djelovanja na projektu čiji je cilj bio poboljšanje komunikacije i suradnje<br />
između civilnih organi<strong>za</strong>cija, lokalnih <strong>za</strong>jednica, poslovnog sektora i ostalih <strong>za</strong>interesiranih,<br />
te poboljšanje uvjeta ve<strong>za</strong>nih uz okoliš u tim <strong>za</strong>jednicama.<br />
Drugog dana skupa održana su tri predavanja. Prvo je bilo predavanje Nevenke<br />
Lončarić Jelačić pod nazivom Education for Democratic Citizenship in Europe: A<br />
Gap between Proclamation and Reali<strong>za</strong>tion, o preduvjetima i efikasnosti obrazovanja<br />
<strong>za</strong> demokratska društva u nekim europskim zemljama, kako u zemljama<br />
starijih demokracija, tako i u Hrvatskoj kao postsocijalističkoj zemlji nove, nastajuće<br />
demokracije. Zašto je obrazovanje <strong>za</strong> demokratske zemlje važna komponenta u<br />
njihovom očuvanju i razvoju, kakve profesionalne odrednice ve<strong>za</strong>ne uz obrazovni<br />
sustav razvijaju Vijeće Europe i Europska komisija i kakav je utjecaj Europskog<br />
integracijskog procesa na hrvatski obrazovni sustav, neka su od pitanja kojima se<br />
autorica po<strong>za</strong>bavila u predavanju.<br />
Drugo predavanje održao je Filip Miličević, pod naslovom State Matura and Its<br />
Impact upon Secondary Education, o dobrim i lošim stranama uvođenja državne<br />
mature kao izvanjskog mehanizma mjerenja obrazovanja, ciljevima koji se njome<br />
žele postići i opasnostima koje se njezinim uvođenjem mogu pojaviti. Uka<strong>za</strong>lo<br />
se na dva cilja koja moraju biti postignuta kroz takvu, izvanjsku evaluaciju: razvijanje<br />
standardiziranog certifikacijskog sustava i <strong>za</strong>mjenjivanje prijemnog ispita<br />
na fakultetu. Standardi<strong>za</strong>cija i vanjska evaluacija trebale bi uvesti reda u politiku<br />
<strong>za</strong>pošljavanja kroz uspostavljanje točno određenih razina kompetentnosti <strong>za</strong> svaki<br />
certifikat.<br />
Nakon toga slijedilo je predavanje Željka Heimera, Flags as Symbols of Socio-Political<br />
Integration, u kojem je predstavljena sistemati<strong>za</strong>cija metoda koje se koriste<br />
<strong>za</strong> izgradnju novih integrativnih simbola u društvima/državama koje nastaju ujedinjavanjem<br />
<strong>za</strong>jednica s već ranije izgrađenom simbolikom. Predložena su četiri<br />
temeljna modela kojima se izražavaju takve integracije u nacionalnim <strong>za</strong>stavama:<br />
kombiniranjem dijelova nekoliko ranijih <strong>za</strong>stava, višekratnim ponavljanjem neutralnog<br />
elementa, odabirom novog neutralnog ujedinjavajućeg elementa, te prikazivanjem<br />
više pojedinačnih ranijih elemenata kao detalja na <strong>za</strong>stavama. Prika<strong>za</strong>ni<br />
su primjeri povijesnih i današnjih nacionalnih <strong>za</strong>stava u svijetu kod kojih se ove<br />
četiri metode koriste <strong>za</strong> posti<strong>za</strong>nje novog integrativnog značenja, a posebno su<br />
prika<strong>za</strong>ne <strong>za</strong>stave državnih tvorevina na hrvatskim <strong>prostor</strong>ima kod kojih je analizirana<br />
upotreba predstavljenih metoda u odnosu na integrativne procese prisutne<br />
u društvenim sustavima koje su te <strong>za</strong>stave predstavljale.<br />
U srijedu, trećeg dana skupa, imali smo priliku čuti dva predavanja. U prvom,<br />
Margarete Gregurović i Simone Kuti: Selected Types of Residential Segregation:<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
229
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 228–231<br />
Some Examples from Abroad, bio je prika<strong>za</strong>n općeniti uvod u proučavanje <strong>prostor</strong>ne<br />
segregacije praćen pregledom odabranih tipova tog fenomena iz postojeće<br />
literature. Nakon uvodnog, teorijskog dijela, koji je predstavio različite pristupe<br />
rezidencijalnoj segregaciji <strong>za</strong>jedno s njezinim definicijama, drugi dio predavanja<br />
bavio se “tradicionalnim” tipovima rezidencijalne segregacije – etničkim i socioekonomskim.<br />
Nakon toga prika<strong>za</strong>na su još dva tipa segregacije: prema seksualnoj<br />
orijentaciji i dobi. Zaključni dio predavanja uka<strong>za</strong>o je na neke pozitivne i negativne<br />
aspekte rezidencijalne segregacije, kao i na neke primjere desegregacijskih politika<br />
u različitim zemljama.<br />
Nevena Jerak se u predavanju Ethics and Privati<strong>za</strong>tion in Croatia bavila etičkim<br />
aspektima privati<strong>za</strong>cije u Hrvatskoj. Privati<strong>za</strong>cija je predstavljena kao manevar najsposobnijih<br />
i najpoduzetnijih aktera, što je dovelo do situacije moralnog relativizma.<br />
Taj se relativi<strong>za</strong>m pojačava, po autorici, sve većim brojem sljedbenika etike<br />
oportunizma koja je ujedno i osnovna tema izlaganja. Također se uka<strong>za</strong>lo i na<br />
moralno opravdanje određenih procedura sve dok se one ne kose sa <strong>za</strong>konom.<br />
Nakon što je upozoreno na njihovu relativi<strong>za</strong>ciju, etičke norme su predstavljene<br />
kao preduvjeti funkcioniranja uređenog društvenog sustava.<br />
U četvrtak, četvrtog dana skupa, slijedilo je predavanje Nikole Petrovića pod nazivom<br />
EU Citizenship and European Identity: If Benfits Could Not, Can a Common<br />
Enemy Create a Common Identity? Izlaganje je istaklo diskusiju o pripadnosti Europskoj<br />
uniji i o tome kako ona utječe na stvaranje <strong>za</strong>jedničkog europskog identiteta.<br />
Iako <strong>za</strong>jednički europski identitet nije dio današnjeg plana/cilja EU-a, njegovo<br />
stvaranje i masovno prihvaćanje mogli bi omogućiti reforme i učvrstiti Europsku<br />
uniju, tj. prihvaćanje europskog ustava. Također se uka<strong>za</strong>lo i na neke potencijalne<br />
konflikte koje bi mogao stvoriti <strong>za</strong>jednički europski identitet, kao primjerice na<br />
odnose između Sjedinjenih Američkih Država i Europske unije.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
Sandra Veinberger održala je predavanje pod nazivom Unequal Development of<br />
Regions in Croatia: Example of East Croatia kojim se naglasio nejednak razvoj<br />
regionalnih dijelova Hrvatske. Tako neki dijelovi države (Zagreb, Istra i Primorje i<br />
Gorski kotar) pokazuju <strong>za</strong>vidne ekonomske rezultate dok se dijelovi istočne i centralne<br />
Hrvatske bore sa siromaštvom. Cilj ovog izlaganja bio je prika<strong>za</strong>ti nejednak<br />
razvoj hrvatskih regija kroz primjer najnerazvijenije, istočne Hrvatske, odnosno<br />
Slavonije. Autorica je istakla da, iako visokorazvijena poljoprivreda može proizvesti<br />
ekološku hranu visoke kvalitete <strong>za</strong> više od 20 milijuna ljudi, u ovoj regiji <strong>za</strong>sad<br />
postoji samo nedovoljno razvijena poljoprivreda uništena nedavnim ratom, koja ne<br />
proizvodi dovoljno ni <strong>za</strong> domaće stanovništvo. S obzirom da danas postoji velika<br />
potražnja <strong>za</strong> ekološkim proizvodima diljem svijeta, autorica vidi rješenje upravo u<br />
stimulaciji ekološke poljoprivrede na ovom području, kao nedovoljno iskorištenog<br />
potencijala <strong>za</strong> poboljšanje njegovog ukupnog razvoja.<br />
U predavanju Nine Marolt Are Radicals still Radical? The Case of Horizontals, predstavljen<br />
je suvremeni razvoj organi<strong>za</strong>cija s nehijerarhijskim, horizontalnim uređenjem,<br />
tipičnim <strong>za</strong> suvremene aktivističke organi<strong>za</strong>cije. Autorica je uputila i na<br />
230
Recenzije i prikazi<br />
smisao tzv. procesa horizontali<strong>za</strong>cije, na njegovu ulogu u svijetu danas i na njegove<br />
posljedice. Iako je značenje horizontalne organi<strong>za</strong>cije često uzeto kao samorazumijevajuće,<br />
u praksi se svakako udaljava od idealnog tipa takvog uređenja,<br />
mijenjajući se ovisno o okolnostima ili prezentirajući svoju ideju vodilju u ograničenim<br />
uvjetima. Debata se prema tome javlja u odnosu teorije i prakse po pitanju<br />
horizontalnog uređenja, a ukazuje se i na neke druge modele organi<strong>za</strong>cije, kao što<br />
su modeli malih grupa, klasteri i tzv. kosa organi<strong>za</strong>cija.<br />
Kruno Kardov je nakon toga održao izlaganje pod nazivom Some are Victims and<br />
Some are Lost: Contested Status of War Victims in Croatia, u kojem su bili prezentirani<br />
rezultati istraživanja kojima je Documenta-Centre for Dealing with the Past<br />
(Documenta – Centar <strong>za</strong> suočavanje s prošlošću) ispitivao situaciju ratnih žrtava<br />
u Hrvatskoj, a istraživanje je provela agencija Puls (Agencija <strong>za</strong> istraživanje javnog<br />
mnijenja) 2006. godine. Reprezentativni uzorak sastojao se od 700 ispitanika hrvatskog<br />
stanovništva, te dva dodatna uzorka Srba (N = 150) i Hrvata (N = 150) samo<br />
iz područja <strong>za</strong>hvaćenih ratom.<br />
Nakon tog izlaganja slijedilo je i posljednje izlaganje, Aleksandra Štulhofera, Ivana<br />
Landripeta i Vesne Buško – Contemporary Pornography and Sexual Sociali<strong>za</strong>tion,<br />
u kojem je prika<strong>za</strong>na suvremena uloga seksualnosti u seksualnoj kulturi i seksualnoj<br />
socijali<strong>za</strong>ciji. Prezentacija je prika<strong>za</strong>la teorijski model mogućeg utjecaja, danas<br />
u prvom redu internetom proliferirane pornografije, na seksualnu socijali<strong>za</strong>ciju,<br />
kao i preliminarno empirijsko istraživanje. Rezultati pokazuju kako konzumacija<br />
pornografije može imati pozitivne i negativne posljedice na seksualno <strong>za</strong>dovoljstvo<br />
adolescenata. Dok se <strong>za</strong> ženski dio promatrane populacije utjecaj čini <strong>za</strong>nemariv,<br />
glavni utjecaj pornografije na seksualno <strong>za</strong>dovoljstvo muških adolescenata u preliminarnom<br />
istraživanju manifestirao se kao indirektan i negativan.<br />
Sva navedena izlaganja bila su popraćena dugom diskusijom i <strong>za</strong>nimljivim komentarima<br />
u kojoj su sudjelovali sami izlagači i ostali sudionici skupa. Tako je ovogodišnji<br />
skup u Dubrovniku <strong>za</strong>vršio iznimno uspješno iako su izlaganja bila vrlo<br />
heterogena, što je na kraju pridonijelo aktualnosti i <strong>za</strong>nimljivosti skupa. U petak<br />
(22. lipnja), <strong>za</strong>dnji dan predavanja, s obzirom da je bio državni praznik, organiziran<br />
je <strong>za</strong> sudionike skupa izlet u Cavtat, gdje su u neformalnom druženju nastavljene<br />
<strong>za</strong>nimljive rasprave o temama otvorenima na predavanjima.<br />
Jelena Zlatar<br />
Zagreb<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
231
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 232–244<br />
Informacije o stručnom posjetu <strong>za</strong>drugama i<br />
<strong>za</strong>družnim institucijama u južnoj Italiji,<br />
Siciliji i Crnoj Gori u organi<strong>za</strong>ciji Hrvatskog<br />
poljoprivrednog <strong>za</strong>družnog save<strong>za</strong> –<br />
27. travnja – 6. svibnja <strong>2007</strong>.<br />
Uvodne napomene<br />
Hrvatski poljoprivredni <strong>za</strong>družni savez tradicionalno svake godine organizira<br />
stručnu ekskurziju s ciljem izučavanja poljoprivredne proizvodnje i organi<strong>za</strong>cije<br />
poslovanja u nekoj od država koje pripadaju sustavu poslovanja EU-a.<br />
Ove godine posjetili smo tvrtku Pieralisi, <strong>za</strong>družni savez Legacoop – Sicilija, vinariju<br />
Trefeudi, <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> mediteransku poljoprivredu u Valen<strong>za</strong>nu (Bari), Veletržnicu<br />
u Palermu, te poljoprivredna imanja na Siciliji i talijanskoj regiji Puglia, Zadružni<br />
savez Crne Gore, te 13. jul – Plantaže u Podgorici.<br />
U sastavu naše studijske grupe bili su:<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
232<br />
• predstavnici struke iz poljoprivrednih <strong>za</strong>druga iz cijele Hrvatske:<br />
○<br />
○<br />
○<br />
○<br />
○<br />
○<br />
○<br />
○<br />
○<br />
○<br />
○<br />
○<br />
○<br />
Mirko Ormuž (predsjednik Hrvatskog poljoprivrednog <strong>za</strong>družnog save<strong>za</strong> i<br />
upravitelj PZ-a Krapina),<br />
Anton Matijašević (upravitelj HPZS-a),<br />
Anica Kušec (predsjednica NO PZ-a Krapina),<br />
Željko Košutić (predsjednik Skupštine PZ-a Krapina),<br />
Branko Putarek (direktor PZ-a Ivanec i predsjednik NO HPZS-a),<br />
Gordan Marinović (predsjednik Zadružnog save<strong>za</strong> Zadarske regije),<br />
Marijan Đurišević (komercijalni direktor PZ-a Đurđevac),<br />
Dražen Brajdić (upravitelj PZ-a Brod Moravice),<br />
Andrija Carić (upravitelj PZ-a Svirče),<br />
Branko Žalac (savjetnik u HPZS-u),<br />
Zoran Starešina (savjetnik u HPZS-u),<br />
Davorin Papeš (stručni suradnik u HPZS-u),<br />
Irena Škarpa (stručni suradnik u HSZ-u);<br />
Copyright © <strong>2007</strong> <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja u Zagrebu – <strong>Institut</strong>e for Social Research in Zagreb<br />
Sva prava pridržana – All rights reserved
Recenzije i prikazi<br />
• predstavnici državnih tijela i jedinica lokalne samouprave i samouprave:<br />
○ Đurđa Adlešić (potpredsjednica Hrvatskog sabora i gradonačelnica Bjelovara),<br />
○<br />
○<br />
Zlatko Barila (<strong>za</strong>mjenik gradonačelnice Bjelovara),<br />
Iličić Vida (<strong>za</strong>mjenica gradonačelnika Lipika),<br />
○ Branko Putarek (<strong>za</strong>mjenik gradonačelnika Ivanca);<br />
• predstavnici ostalih državnih tijela i organi<strong>za</strong>cija:<br />
○<br />
○<br />
○<br />
Zlatko Salaj (direktor Bjelovarskog sajma),<br />
Tihomir Čauš (Bjelovarski sajam),<br />
Jasna Matulić (konzultant),<br />
○ Marijan Slunjski (Bjelovarski sajam – marketing);<br />
• predstavnici znanstvenih institucija:<br />
○<br />
prof. dr. Ante Kolega (Agronomski fakultet Sveučilišta u Zagrebu),<br />
○ dr. sc. Ljiljana Skočić (ravnateljica Hrvatskog <strong>za</strong>voda <strong>za</strong> vinogradarstvo i<br />
vinarstvo);<br />
• predstavnici stručnih institucija:<br />
○<br />
○<br />
Višnja Šimunović (savjetnik u HZPSS-u),<br />
Stanislav Štambuk (savjetnik u HZPSS-u),<br />
○ Janja Jo<strong>za</strong>nović (direktorica GIU-a “Croatiastočar”);<br />
• novinari:<br />
○<br />
Nediljko Jusup (Zadarski list),<br />
○ Nenad Marčina (Zadarski list);<br />
• Bruno Škugor (OPG “Škugor” – proizvođač maslina).<br />
Ponovno se poka<strong>za</strong>lo da se na ovakvim studijskim putovanjima ostvaruju bitni<br />
kontakti potrebni <strong>za</strong> ostvarenje projektnih ideja, kako u zemlji koja se posjećuje,<br />
tako i u samoj grupi. Posjet je imao visoku razinu stručnosti, ali s obzirom na udaljenost,<br />
obuhvatio je i kulturne, umjetničke i vjerske sadržaje.<br />
Veliki odaziv eminentnih stručnjaka na studijsko putovanje potvrdio je da ono<br />
opravdava svrhu, pa je nakon ni<strong>za</strong> korisnih radionica održanih tijekom puta izražena<br />
želja da se s ovakvim metodama edukacije nastavi i sljedećih godina.<br />
Radionice su održali:<br />
1. Mirko Ormuž (Predsjednik Hrvatskog poljoprivrednog <strong>za</strong>družnog save<strong>za</strong>) –<br />
Uloga <strong>za</strong>druga i <strong>za</strong>družnih save<strong>za</strong> u razvoju poljoprivrede;<br />
2. prof. dr. Ante Kolega (Agronomski fakultet Sveučilišta u Zagrebu) – Predstavljanje<br />
knjige”Hrvatski misir”;<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
233
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 232–244<br />
3. dr. Ljiljana Skočić – Informacija o stanju vinarstva u Hrvatskoj s komparativnim<br />
poka<strong>za</strong>teljima;<br />
4. dipl. ing. Dragutin Mostečak (direktor IMI-ja) – Zadružni tov stoke <strong>za</strong> potrebe<br />
mesne industrije;<br />
5. Janja Jo<strong>za</strong>nović (GIU “Croatiastočar”) – Pripreme <strong>za</strong> ula<strong>za</strong>k Republike Hrvatske<br />
u Europsku uniju;<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
234<br />
6. Višnja Šimunović i Stanislav Štambuk (savjetnici u HZPSS-u) – Voćarsko-vinogradarska<br />
proizvodnja mediteranskog bazena s komparativnom analizom;<br />
7. prof. dr. Ante Kolega (Agronomski fakultet Sveučilišta u Zagrebu) – Marketing<br />
poljoprivrednih proizvoda;<br />
8. Vida Iličić (Poduzetnički centar Pakrac) – Poduzetništvo u lokalnom i regionalnom<br />
razvoju;<br />
9. Jasna Matulić (Konzultantska tvrtka Nesek) – Uloga konzultanata u planiranju<br />
ukupnog razvoja;<br />
10. dr. Verica Maraš (13. jul – Plantaže) – Organi<strong>za</strong>cija vinarske proizvodnje;<br />
11. Niko Kapović (Konzum) – Kooperacija i otkup poljoprivrednih proizvoda u<br />
dolini Neretve.<br />
U stručnoj raspravi sudjelovali su svi sudionici puta.
Recenzije i prikazi<br />
Subota, 28. travnja <strong>2007</strong>., Pieralisi – Jesi (Ancona)<br />
Tvrtku Pieralisi osnovao je Adeidato Pieralisi 1888. godine u mjestu Monsano. Tvrtka<br />
je vrlo brzo prerasla od obiteljske manufakture u industrijski pogon s vrlo jasno<br />
definiranom unutarnjom organi<strong>za</strong>cijom. Osnivanjem podružnice M.A.I.P. – tvrtke<br />
koja se bavila proizvodnjom industrijske opreme <strong>za</strong> poljoprivredu, tvrtka Pieralisi<br />
specijalizirala se <strong>za</strong> proizvodnju strojeva <strong>za</strong> preradu maslina i grožđa.<br />
Danas Pieralisi posjeduje proizvodne pogone ukupne površine 90.000 m 2 i <strong>za</strong>pošljava<br />
600 radnika. Zajedno sa servisnom službom, agentima i trgovcima, Pieralisi<br />
je vodeća tvrtka u svijetu u sektoru što je direktna posljedica konstantne inovativnosti<br />
i istraživanja. Tvrtka godišnje ostvaruje promet od 175 milijuna eura. Širom<br />
svijeta postavljeno je više od 38.000 Pieralisijevih sistema, na čijem održavanju i<br />
servisiranju radi 130 inženjera.<br />
Pieralisi je integrirani sistem industrijskih, servisnih, financijskih i tržišnih aktivnosti.<br />
Tvrtka je vrlo <strong>za</strong>stupljena u maslinarskoj proizvodnji Hrvatske – njezine se uljare<br />
nalaze u svim proizvodnim područjima (Istra, Primorje, Dalmacija), a uprava tvrtke<br />
nastoji i dalje održati dobre poslovne odnose s hrvatskim maslinarima.<br />
Ponedjeljak, 30. travnja <strong>2007</strong>.<br />
a) Veletržnica u Palermu<br />
Veletržnica je glavno opskrbno mjesto na kojem trgovci preuzimaju robu i malim<br />
je vozilima odvoze na svoja prodajna mjesta.<br />
Cijene su približno na istoj razini kao i u Hrvatskoj (cijene su izražene u €):<br />
Jabuke golden deliciuos 0,90 – 2,00<br />
Jabuke stark 0,90 – 1,20<br />
Jabuke impero 0,60 – 1,10<br />
Šampinjoni 2,00<br />
Blitva 2,00<br />
Jagode 3,00<br />
Mahune 1,00<br />
Krumpir 0,70<br />
Naranče 0,80<br />
Grašak 1,90<br />
Artičoke<br />
4,00 (svežanj)<br />
Brokula 1,00 – 1,50<br />
Rajčica 1,00<br />
Tikvice 0,80<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
235
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 232–244<br />
b) Legacoop – Sicilija<br />
Predsjednik Legacoopa Elio Sanfilippo predstavio je ovu <strong>za</strong>družnu asocijaciju i<br />
podsjetio na povijesne okolnosti koje su dovele do razvoja <strong>za</strong>drugarstva.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
236<br />
Početak <strong>za</strong>drugarstva na Siciliji ve<strong>za</strong>n je uz poljoprivredu. Prva <strong>za</strong>druga osnovana<br />
je 1898. godine i predstavljala je prvi oblik organiziranja seljaka. Zadrugarstvo se<br />
na Siciliji uspješno razvijalo sve do tridesetih godina 20. stoljeća kada je faši<strong>za</strong>m<br />
<strong>za</strong>ustavio taj razvoj. Razvoj <strong>za</strong>druga nakon Drugog svjetskog rata bio je dramatičan<br />
jer je povlačenje Njemačke i savezničko bombardiranje ostavilo duboke posljedice.<br />
Neposredno nakon rata, veleposjednici su posjedovali 90% zemljišta. Kako su<br />
ne<strong>za</strong>dovoljni seljaci tražili agrarnu reformu, došlo je do krvavih sukoba, koji se i<br />
danas obilježavaju prilikom Međunarodnog praznika rada 1. svibnja.<br />
Danas je razvoj <strong>za</strong>drugarstva na Siciliji suočen s problemima na tržištu. Prije svega<br />
to se odnosi na globali<strong>za</strong>ciju (velik uvoz poljoprivrednih proizvoda iz Alžira, Tunisa<br />
i Maroka). Također, norme Europske unije oštetile su mediteranske kulture, koje<br />
imaju velik udio u sicilijanskoj poljoprivredi.<br />
Predstavnici Legacoopa prilike u poljoprivredi vide prije svega u vinarstvu, te u<br />
voćarstvu i povrćarstvu. Radi bolje <strong>za</strong>štite vlastitih interesa velik dio vinogradara<br />
udružen je u <strong>za</strong>druge.
Recenzije i prikazi<br />
Iako je Sicilija smatrana žitnicom Italije, proizvodnja žitarica je u opadanju što uvjetuje<br />
i veliki uvoz, prije svega iz Izraela. Proizvodnja agruma je također u opadanju,<br />
najvećim dijelom zbog skupe radne snage.<br />
Nakon izlaganja predsjednika Legacoopa g. Sanfilippea, upravitelj HPZS-a Anton<br />
Matijašević predstavio je delegaciju, prije svega predsjednika HPZS-a Mirka Ormuža,<br />
predsjednika Nadzornog odbora HPZS-a Branka Putareka, te potpredsjednicu<br />
Sabora gđu Đurđu Adlešić. Postavio je i pitanje o tome koje propise iz sektora<br />
poljoprivrede i <strong>za</strong>drugarstva donosi lokalna samouprava.<br />
Predsjednik Sanfilppo odgovorio je da Sicilija, kao jedna od 19 regija Italije, ima<br />
svoje ministarstvo poljoprivrede, ali da Europska unija nameće svoja rješenja, kojima<br />
se, između ostalog, <strong>za</strong>branjuje pomoć lokalnim <strong>za</strong>drugama. Ukratko, <strong>za</strong>ključujemo<br />
da Europska unija ipak protekcionira pojedine države članice, no sicilijanski<br />
farmeri nastoje se tomu oduprijeti i konkurirati isključivo kvalitetom.<br />
Zoran Starešina postavio je pitanje o suradnji poljoprivrednih i štedno-kreditnih<br />
<strong>za</strong>druga, a odgovor je bio da se <strong>za</strong>druge ne mogu financirati unutar sustava, nego<br />
su prepuštene utjecaju tržišta. Jedina sredstva koja su namijenjena potpori <strong>za</strong>drugarstva<br />
dobivaju se iz fonda FIEGA. Nekoliko <strong>za</strong>druga može osnovati konzorcij,<br />
koji izdaje garancije kojima se garantira da će <strong>za</strong>druge vraćati sredstva.<br />
Osnovne djelatnosti Legacoopa su projektiranje proizvoda (vino, ulje, voće i povrće)<br />
i njihova komercijali<strong>za</strong>cija, opskrba repromaterijalom, nadzor računovodstva<br />
(revizija), pravni savjeti, te predlaganje <strong>za</strong>konskih rješenja. Legacoop se ne bavi<br />
bilanciranjem.<br />
Dr. Skočić postavila je pitanje o veličini ove <strong>za</strong>družne asocijacije.<br />
Na Siciliji djeluje 170 vinarskih <strong>za</strong>druga, od čega su 23 <strong>za</strong>druge članice Legacoopa.<br />
Zadruge u prosjeku imaju 700 – 1.000 članova, koji proizvedu 100.000 q grožđa.<br />
Specifičnost vinarskih <strong>za</strong>druga na Siciliji je u tome da mnoge od njih ne sudjeluju<br />
u cjelokupnom procesu proizvodnje vina, nego obavljaju samo pojedini dio procesa.<br />
Predsjednika HPZS-a Mirka Ormuža <strong>za</strong>nimalo je kako se upravlja sustavom Legacoopa.<br />
Legacoop u svom sastavu ima 460 <strong>za</strong>druga iz svih sektora, a svaki sektor ima svog<br />
direktora.<br />
Upravitelj Matijašević postavio je pitanje o <strong>za</strong>družnoj reviziji tj. kontrolira li se samo<br />
dio sredstava koji se dobiva od države ili se revizija odnosi i na odnose <strong>za</strong>druga<br />
– <strong>za</strong>drugar.<br />
Legacoop je ovlašten <strong>za</strong> reviziju cjelokupnog poslovanja <strong>za</strong>druge.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
237
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 232–244<br />
Prof. dr. Ante Kolega postavio je pitanje o organi<strong>za</strong>ciji marketinga tj. je li marketing<br />
organiziran na lokalnoj razini ili na razini save<strong>za</strong>.<br />
Organi<strong>za</strong>cija je sustavna – male <strong>za</strong>druge imaju male mogućnosti <strong>za</strong> marketing, koji<br />
<strong>za</strong>htijeva izdvajanje značajnih sredstava, velike <strong>za</strong>druge imaju svoje marketinške<br />
službe, a ostale se obraćaju agencijama.<br />
Zadružna vinarija Trefeudi<br />
Točionica vina u <strong>za</strong>druzi<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
238<br />
Delegaciju HPZS-a kroz proizvodni pogon <strong>za</strong>druge proveo je dr. Abata, enolog i<br />
jedan od osnivača <strong>za</strong>druge.<br />
Vinarija je osnovana 70-tih godina 20. stoljeća, a tomu je pridonijela činjenica da<br />
su se šezdesetih godina na Siciliju počeli vraćati emigranti iz Amerike, koji su<br />
svoje ušteđevine počeli ulagati u vinograde, i to na terenima na kojima se do tada<br />
uzgajala pšenica.<br />
Vinarija je <strong>za</strong>druga s 800 <strong>za</strong>drugara, čija se uprava bira svake tri godine. Proizvode<br />
bijela i crvena vina (sorte: chardonnay, sirah, pinot, merlot). Velika se pažnja po-
Recenzije i prikazi<br />
klanja kvaliteti i konfekcioniranju, a <strong>za</strong>druga posjeduje i vlastitu prodajnu mrežu.<br />
Najveća se količina vina prodaje buteljirana, tek manji dio u rinfuzi. Cijene su<br />
izuzetno povoljne. Tako se, na primjer, stolno vino u rinfuzi prodaje u vinariji po<br />
cijeni 0,70 – 1,20 €.<br />
Na Siciliji se osjeća velika <strong>za</strong>sićenost talijanskog tržišta vina. U tijeku je pilot-projekt<br />
kojim se nastoji stvoriti lokalna marka vina. Prema projektu, lokalne vlasti<br />
(koje i financiraju projekt) garantiraju prodaju 50% proizvedenih količina vina.<br />
Srijeda, 2. svibnja <strong>2007</strong>.<br />
Imanje s agrumima i maslinama<br />
Imanje, ukupne površine 15 ha, osnovao je povratnik iz emigracije – od toga je 11<br />
ha pod agrumima i 4 ha pod maslinama. Otkupna cijena agruma iznosi 7 centi, ali<br />
treba istaknuti da cijena agruma pada, dok je radna snaga skupa – <strong>za</strong> 7 sati rada<br />
isplaćuje se 45 €. Isto tako nepovoljan trend pada cijena nastavlja se i na zemljišta<br />
pa je zemljište kupljeno po cijeni od 15.000 € / ha, sada vrijednosti 10.000 € / ha.<br />
Ni troškovi navodnjavanja nisu <strong>za</strong>nemarivi – oko 2.000 € <strong>za</strong> jednu sezonu. Upitna<br />
je budućnost imanja jer su nasljednici vlasnika <strong>za</strong>posleni u državnom sektoru i<br />
ne<strong>za</strong>interesirani <strong>za</strong> daljnju proizvodnju.<br />
Petak, 4. svibnja <strong>2007</strong>.<br />
Valen<strong>za</strong>no (Bari), <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> mediteransku poljoprivredu<br />
<strong>Institut</strong> <strong>za</strong> mediteransku poljoprivredu utemeljen je 1962. godine. Glavne su mu djelatnosti:<br />
edukacija, primjena znanstvenih istraživanja i izrada projekata o suradnji.<br />
Edukacija se obavlja u nekoliko programa. Najvažniji program je poslijediplomski program,<br />
a obuhvaća upravljanje i korištenje vode, navodnjavanje, integralnu mediteransku<br />
poljoprivredu i mediteransku organsku poljoprivredu. Poslijediplomski program<br />
traje dvije godine. Ispiti se polažu tjedno, a na koncu prve godine polaže se <strong>za</strong>vršni<br />
ispit, koji je uvjet <strong>za</strong> upis u drugu godinu. Po <strong>za</strong>vršetku studija, stječe se titula “Master<br />
of Science Programmes”. Cijena ovog programa je 1.500 – 2.000 €, a taj iznos u obliku<br />
stipendija <strong>za</strong> strane studente <strong>Institut</strong>u uplaćuje Ministarstvo vanjskih poslova.<br />
Drugi oblik edukacije su napredni specijalistički tečajevi. U okviru tih tečajeva<br />
izučava se održiva poljoprivreda i ruralni razvoj.<br />
Osim ova dva osnovna programa <strong>Institut</strong> organizira i suradnju sa sveučilištima u<br />
Italiji (Ancona, Bari, Catania, Perugia, itd.), kratke tečajeve (npr. o kvaliteti maslinovog<br />
ulja, plodnosti tla), itd.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
239
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 232–244<br />
Sljedeća značajna djelatnost <strong>Institut</strong>a su znanstvena istraživanja koja se provode<br />
u suradnji s nacionalnim, međunarodnim znanstvenim institucijama, te znanstvenim<br />
institucijama u drugim europskim, afričkim, azijskim i američkim državama.<br />
Posebna se pažnja poklanja državama južnog i istočnog Mediterana. <strong>Institut</strong> <strong>za</strong><br />
mediteranske kulture koordinira mnoga istraživanja i permanentno je umrežen s<br />
drugim znanstvenim institucijama. Trenutno su u tijeku 82 znanstvena projekta.<br />
Znanstvena istraživanja kojima se bavi <strong>Institut</strong> imaju dva osnovna cilja: povećati<br />
efektivnost teoretskog znanja kroz uključivanje studenata u istraživanja, te osigurati<br />
partnersko djelovanje znanosti i tehnike. Ovo se partnerstvo provodi i u fazi<br />
projektiranja i u fazi provedbe.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
240<br />
Važna djelatnost <strong>Institut</strong>a <strong>za</strong> mediteransku poljoprivredu je suradnja s najvažnijim<br />
međunarodnim znanstvenim i drugim institucijama, kao što su: FAO, ICARDA,<br />
IFAD, GTZ, itd. <strong>Institut</strong> je i suosnivač GWP-a.<br />
Subota, 5. svibnja <strong>2007</strong>., Crna Gora<br />
A) Sastanak s predstavnicima <strong>za</strong>družnog save<strong>za</strong> Crne Gore<br />
Dolaskom u luku Bar dočekala nas je delegacija Zadružnog save<strong>za</strong> Crne Gore<br />
predvođena predsjednikom ing. Božidarom Stamatovićem. Na sastanku koji je usli-
Recenzije i prikazi<br />
jedio razmatrala se <strong>za</strong>družna problematika i pozicija <strong>za</strong>družnog sustava i <strong>za</strong>družnih<br />
save<strong>za</strong> u Crnoj Gori i Hrvatskoj. Crna Gora, kao mlada država nalazi se, iako s<br />
do sada značajno razvijenim <strong>za</strong>družnim sustavom, pred novim i<strong>za</strong>zovima. Stoga je<br />
u bilateralnim razgovorima od Hrvatske <strong>za</strong>moljena pomoć u organi<strong>za</strong>ciji <strong>za</strong>družnog<br />
sustava. Također je upućen poziv <strong>za</strong>drugarima Crne Gore da posjete Hrvatsku.<br />
Zajedničkom ručku, koji je upriličen, prisustvovao je dr. prof. Petar Turčinović,<br />
veleposlanik Republike Hrvatske u Crnoj Gori.<br />
B) Posjet plantažama vinograda i podrumu 13. jul – Plantaže<br />
Plantaže vinograda na Ćemavskom polju jedne su od najvećih plantaža vinograda<br />
u Europi. Trenutno je na 2.200 ha posađeno 9 milijuna čokota. Krajnji cilj uprave<br />
13. jula – Plantaže je površina od 2.500 ha pod vinovom lozom. Samo je tijekom<br />
proljeća <strong>2007</strong>. posađeno 100 ha novih vinograda.<br />
U nasadima vinove loze prevladavaju crne sorte (drenaš, vranac, sirah). One <strong>za</strong>uzimaju<br />
70% površina, dok bijele sorte (chardonnay, krstaš) <strong>za</strong>uzimaju 20%. Preostalih<br />
10% površina <strong>za</strong>sađene su stolnim sortama (kardinal i muškat Italija). Velik dio<br />
stolnog grožđa izvozi se u Hrvatsku.<br />
Prirod grožđa kreće se oko 20.000 tona, a berba se obavlja višenamjenskim kombajnima,<br />
tako da je moguće dnevno ubrati 80 – 100 vagona grožđa dok se prera-<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
241
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 232–244<br />
da odvija u 3 vinarska podruma (u tijeku je izgradnja novog podruma, površine<br />
6.000 m 2 na bivšem aerodromu).<br />
Povoljnom uzgoju vinove loze pogoduje i povoljna klima – temperature se zimi ne<br />
spuštaju ispod –5°C, dok se ljeti kreću od 38 do 40°C. Teren je vjetrovit, tako da<br />
nema potrebe <strong>za</strong> pretjeranom primjenom <strong>za</strong>štitnih sredstava – godišnje se obavlja<br />
5 – 7 prskanja. Zaštita se također obavlja višenamjenskim kombajnima što govori<br />
o visokoj učinkovitosti tih kombajna (njima se dnevno može poprskati 50 – 60 ha<br />
vinograda).<br />
Tlo je šljunkovito i prilično teško <strong>za</strong> obradu, a gotovo polovina površina se navodnjava.<br />
Voda potrebna <strong>za</strong> navodnjavanje dobavlja se iz 23 bunara čija je dubina 14<br />
– 120 metara. Površina od 33 ha pokrivena je sustavom <strong>za</strong> navodnjavanje, koji je<br />
nastao <strong>za</strong>jedničkim ulaganjem s talijanskim partnerima.<br />
Tvrtka “13. jul – Plantaže” sadni materijal dobavlja u suradnji s talijanskim partnerima,<br />
a u novije vrijeme <strong>za</strong>počeli su ga sami proizvoditi. Tom proizvodnjom<br />
teško <strong>za</strong>dovoljavaju i vlastite potrebe, tako da ništa ne ostaje <strong>za</strong> prodaju (mnogi su<br />
poslovni partneri, među kojima i partneri iz Hrvatske, iska<strong>za</strong>li interes <strong>za</strong> sadnim<br />
materijalom). Država je uvela mjere kojima nastoji potaknuti proizvodnju sadnog<br />
materijala.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
242
Recenzije i prikazi<br />
Cjelokupna proizvodnja vina ima svoje tržište, što je uvelike pohvalno. Naročito<br />
je velika potražnja <strong>za</strong> chardonnayom (uzgaja se na 115 ha), a proizvedene količine<br />
tog vina nisu dovoljne da se podmire svi <strong>za</strong>htjevi tržišta.<br />
Nedjelja, 6. svibnja <strong>2007</strong>.<br />
Konzum, Metković<br />
(Prezentacija g. Kapovića)<br />
Hrvatska ima veliku i lijepu deltu najveće rijeke koja utječe u Jadransko more – rijeke<br />
Neretve. Od mjesta Opuzena deltu tvori 12 rukava, 8 jezera i nekoliko <strong>za</strong>ljeva.<br />
Neretljani, najprije uz svoja naselja, a kasnije i u samoj močvari, kopanjem kanala<br />
i nabacivanjem zemlje stvaraju plodna tla na kojima nastaju plantaže voća i povrća<br />
iznimne kakvoće.<br />
Konzum, kao jedan od vodećih hrvatskih trgovačkih lanaca uključio se i u proizvodnju<br />
mandarina u dolini Neretve, a u plastenicima, kojih ima 150 ha, uglavnom<br />
se proizvode lubenice i kupusnjače.<br />
Mandarina iz skupine Satsuma, vrsta bez koštica, porijeklom iz Japana, donesena<br />
je u dolinu Neretve 1963. godine. Centar proizvodnje predstavlja grad Opuzen, a<br />
plantaža mandarina proteže se neretvanskom dolinom južno od Metkovića, pa sve<br />
do mora. Plantaže su široke dva i duge oko 24 kilometra. Na cijelom neretvanskom<br />
području raste oko 1.300.000 sadnica koje će kroz period od dvije do tri godine<br />
dati urod od cca 70.000 tona plodova (trenutna proizvodnja je 50.000 t).<br />
Kako se radi o lokalitetu koji obiluje velikom količinom voda, mandarine s ovoga<br />
područja ističu se velikom količinom soka u odnosu na masu ploda. Nadalje, ova<br />
vrsta mandarina ima i najviše kriški u svome plodu, te se ističe posebnom aromom<br />
i bojom. Posebna prednost je što u slivu Neretve mandarina dozrijeva 20 – 25 dana<br />
ranije nego u ostalim zemljama Mediterana.<br />
Mandarina iz neretvanske doline tretira se pesticidima samo jednom godišnje i to<br />
nakon oplodnje, <strong>za</strong> razliku od drugih koje se tretiraju fungicidima više puta godišnje.<br />
Također, ova mandarina dodatno se ne tretira botricidima na kalibratoru, pa je<br />
osim sočnog sadržaja i kora ovog ploda pogodna <strong>za</strong> uporabu u kulinarstvu.<br />
Zaključne napomene<br />
Kako su to na kraju istaknuli i sami sudionici, organi<strong>za</strong>cija ovakvih studijskih putovanja<br />
višestruko je korisna i nužno ju je prakticirati i ubuduće.<br />
Naime, poka<strong>za</strong>lo se i ovom prilikom da interdisciplinarni tim vrhunskih stručnjaka<br />
različitih profila (agronomija, ekonomija, pravo, veterina, menadžment i publici-<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
243
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>, 45 (<strong>2007</strong>) 176 (2): 232–244<br />
stika) tijekom putovanja može dati niz relevantnih i objektivnih kritičkih anali<strong>za</strong>,<br />
ocjena i procjena o stanju u <strong>prostor</strong>u i društveno-ekonomskim odnosima u sredinama<br />
koje smo posjetili. Iako su velike udaljenosti i zgusnut stručni program <strong>za</strong>htijevali<br />
dodatne napore od sudionika, poka<strong>za</strong>lo se da je taj trud i napor višestruko<br />
isplativ jer bi u drugačijoj organi<strong>za</strong>cijskoj formi bio teško ostvariv.<br />
Zajednički je <strong>za</strong>ključak svih sudionika, a on je nastao nakon ni<strong>za</strong> razgovora, informacija<br />
i anali<strong>za</strong>, da je poljoprivreda kao višestruko značajna gospodarska grana<br />
izuzetno ranjiva i da se proizvodnja odvija u složenim, kako agroklimatskim, tako<br />
i u mikro i makroekonomskim uvjetima.<br />
Velike klimatske promjene stvaraju nove i<strong>za</strong>zove znanosti i struci u prilagođavanju<br />
novim uvjetima, a s druge strane globali<strong>za</strong>cija kao sveopći društveni i ekonomski<br />
proces <strong>za</strong>htijeva napore u organi<strong>za</strong>ciji ekonomskih tijekova – drugačije organi<strong>za</strong>cijske<br />
forme, posebno u <strong>za</strong>drugarstvu.<br />
Praksa pokazuje da tržišni <strong>za</strong>koni djeluju bez obzira u kojem se sustavu i zemlji<br />
proizvodi. Pritisnuti konkurencijom i visokom troškovima radne snage i diktatom<br />
velikih trgovačkih lanaca, proizvođači na Siciliji, Crnoj Gori i Hrvatskoj krajnjim<br />
naporima održavaju proizvodnju. Udruživanje u različite forme, pri čemu se <strong>za</strong>drugarstvo<br />
u poljoprivredi nameće kao temeljni model udruživanja, uvjet je opstanka.<br />
Pravo je iznenađenje crnogorski model 13. jul –Plantaže, gdje su sačuvani, <strong>za</strong><br />
domaće prilike, ogromni proizvodni <strong>prostor</strong>i. Na taj način stvoreni su uvjeti da<br />
nakon tranzicijske faze postane regionalni “igrač” u proizvodnji vina i rakija kao i<br />
turistički promotor Crne Gore.<br />
Domaćini na Siciliji isticali su kako agrarna proizvodnja u Europi nije imuna od<br />
tihog protekcionizma, ali istodobno jedinstven EU model zbog uhodane regulative<br />
postaje ne<strong>za</strong>mjenjiv. Prilagođavanje tom modelu je bolno, ali i nužno.<br />
Na kraju, valja istaknuti veliku susretljivost i gostoprimstvo domaćina tijekom našeg<br />
posjeta. Još se jednom poka<strong>za</strong>lo da je neposredan kontakt ljudi istih ili sličnih<br />
stručnih vokacija, bez obzira na različite sustave ili mišljenja, nužan preduvjet <strong>za</strong><br />
kvalitetnu analizu.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong><br />
Hrvatski poljoprivredni <strong>za</strong>družni savez upravo će zbog toga sa <strong>za</strong>dovoljstvom uzvratiti<br />
gostoprimstvo svojim domaćinima.<br />
Zagreb, svibanj <strong>2007</strong>.<br />
Izvještaj pripremili:<br />
Anton Matijašević<br />
Branko Žalac<br />
Zoran Starešina<br />
Davorin Papeš<br />
244
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong> – Časopis<br />
<strong>za</strong> istraživanja <strong>prostor</strong>noga i<br />
sociokulturnog razvoja<br />
Sociology and Space – Journal<br />
for Spatial and Socio-Cultural<br />
Development Studies<br />
Tromjesečnik – Quarterly<br />
Izdavač – Publisher<br />
<strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena<br />
istraživanja u Zagrebu –<br />
<strong>Institut</strong>e for Social Research in<br />
Zagreb, Amruševa 11/II, P.O.<br />
Box 280, HR-10001 Zagreb,<br />
Hrvatska – Croatia<br />
Tel. (++385 01) 4810-264, 4922-<br />
925, 4922-926; Fax (++385 01)<br />
4810-263; E-mail: idiz@idi.hr<br />
Glavna i odgovorna urednica<br />
– Editor-in-chief<br />
Ankica Marinović Bobinac<br />
Izvršna urednica –<br />
Managing Editor<br />
Anđelina Svirčić Gotovac<br />
Uredništvo –<br />
Editorial Board<br />
Branislava Baranović (Zagreb),<br />
Ana Barbič (Ljubljana),<br />
Dejana Bouillet (Zagreb),<br />
Josip Defilippis (Split),<br />
Branka Golub (Zagreb)<br />
Vlasta Ilišin (Zagreb),<br />
Jasenka Kodrnja (Zagreb),<br />
Antun Petak (Zagreb),<br />
Dušica Seferagić (Zagreb),<br />
Maja Štambuk (Zagreb),<br />
Milan Župančić (Zagreb),<br />
Đurđica Žutinić (Zagreb).<br />
Savjet časopisa –<br />
Journal Council<br />
Mladen Ante Friganović<br />
(Zagreb),<br />
Ivan Katalinić (Zagreb),<br />
Hristo Kartalov (Skopje),<br />
Ivan Kuvačić (Zagreb),<br />
Zvonko Lerotić (Zagreb),<br />
Holger Magel (München),<br />
Ante Marušić (Zagreb),<br />
Melita Mihaljević (Osijek),<br />
Vjekoslav Mikecin (Zagreb),<br />
Zdravko Mlinar (Ljubljana),<br />
Katarina Prpić (Zagreb),<br />
Furio Radin (Zagreb),<br />
Maria de Na<strong>za</strong>ré Oliveira Roca<br />
(Lisabon),<br />
Nikola Skledar (Zagreb),<br />
Alice Wertheimer Baletić<br />
(Zagreb),<br />
Tito Žimbrek (Zagreb).<br />
Izdavanje časopisa novčano<br />
podupiru Ministarstvo<br />
znanosti, obrazovanja i športa<br />
Republike Hrvatske i izdavač.<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong> (Sociology<br />
and Space) is published by<br />
the financial support of the<br />
Ministry of science, education<br />
and sport of the Republic of<br />
Croatia, with the assistance<br />
of the publisher (<strong>Institut</strong>e for<br />
Social Research in Zagreb).<br />
Obavijesti pretplatnicima<br />
Godišnja pretplata <strong>za</strong> Hrvatsku<br />
<strong>za</strong> pojedince iznosi 180 kn,<br />
a <strong>za</strong> ustanove i tvrtke 250 kn<br />
(cijena jednog primjerka 80<br />
kn, dvobroja 140 kn).<br />
Godišnja pretplata <strong>za</strong><br />
inozemstvo 25.00 $ USA,<br />
ustanove i tvrtke<br />
32.50 $ USA (cijena jednog<br />
primjerka 8.15 $ USA, dvobroja<br />
16.25 $ USA). Naknada <strong>za</strong><br />
zračni prijevoz posebno se<br />
naplaćuje.<br />
Pretplate i uplatu slati na<br />
adresu: <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena<br />
istraživanja u Zagrebu,<br />
Amruševa 11/II., 10000<br />
Zagreb, Hrvatska, Matični<br />
broj: 3205118. Žiro račun kod<br />
Zagrebačke banke, Zagreb,<br />
broj 2360000-1101349645<br />
s naznakom: <strong>za</strong> časopis<br />
»<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>«.<br />
Information for<br />
Subscribers<br />
Annual subscription for<br />
Croatia is: 180 HRK for<br />
individuals, 250 HRK for<br />
institutions and firms (the<br />
price of one copy is 80 HRK,<br />
of a double issue 140 HRK).<br />
Annual subscription in other<br />
countries: US$ 25.00 for<br />
individuals, US$ 32.50 for<br />
institutions and firms (the<br />
price of one copy is US$ 8.15,<br />
of one copy of a double issue<br />
US$ 16.25). Air mail postage<br />
will be additionally charged.<br />
Annual subscription rates<br />
should be remitted, by chek<br />
only, to <strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena<br />
istraživanja u Zagrebu,<br />
Amruševa 11/II., HR-10000<br />
Zagreb, Croatia, Registered<br />
No.: 3205118, or to the bank<br />
account no. ZABA HR 2x<br />
2400104260-3205118 (for<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong>); or, by<br />
chek only, to BTS - KNJIGA<br />
TRGOVINA, Donji prečac 19,<br />
HR-10000 Zagreb, Croatia,<br />
Registered No.: 3992829,<br />
or to the bank account no.<br />
2402006-1100075624 at Erste<br />
Steiermärkische Bank, Zagreb,<br />
Croatia (for <strong>Sociologija</strong> i<br />
<strong>prostor</strong>).
Opća obavijest autorima<br />
SOCIOLOGIJA I PROSTOR –<br />
Tromjesečnik <strong>za</strong> istraživanja<br />
<strong>prostor</strong>noga i sociokulturnog<br />
razvoja objavljuje znanstvene<br />
i stručne radove iz sociologije i<br />
srodnih znanstvenih područja<br />
koja proučavaju selo, grad,<br />
<strong>prostor</strong>, te druge društvene<br />
teme. Radovi se objavljuju na<br />
hrvatskom, engleskom i drugim<br />
jezicima.<br />
Opseg rukopisa – računajući<br />
bilješke, literaturu, tablice,<br />
grafičke priloge i sažetak – ne<br />
smije prelaziti 27 stranica, od<br />
kojih na svakoj može biti najviše<br />
1.800 slovnih mjesta. Rukopisu<br />
se prilažu dva sažetka, opsega<br />
do 250 riječi, na hrvatskom i<br />
engleskom jeziku, a i<strong>za</strong> sažetka<br />
navodi se popis najvažnijih<br />
ključnih riječi (najviše 8),<br />
odnosno ključni standardni<br />
pojmovi kojima se u rukopisu<br />
imenuju rabljeni teorijski pristupi,<br />
metodologija, iskustveni rezultati<br />
ili pravac promišljanja. Iznimno,<br />
specijalne bibliografije mogu biti<br />
opsega do 100 stranica, recenzija<br />
knjige i časopisa do devet (9),<br />
a prikaz knjige, monografije,<br />
bibliografije ili časopisa do tri (3)<br />
stranice.<br />
Radovi se mogu poslati u tri<br />
tiskana primjerka s disketom ili<br />
CD-om u programu Microsoft<br />
Word, ili elektronskom poštom.<br />
Rukopisi se upućuju na adresu:<br />
Glavna i odgovorna urednica,<br />
SOCIOLOGIJA I PROSTOR,<br />
<strong>Institut</strong> <strong>za</strong> društvena istraživanja<br />
u Zagrebu, Amruševa 8/III., p.p.<br />
280, HR-10001 Zagreb, Hrvatska,<br />
tel. (++385 01) 4922-925 i<br />
4922-926, fax (++385 01)<br />
4810-263, e-mail: sip@idi.hr i<br />
ankica@idi.hr<br />
Podnošenje rukopisa podrazumijeva<br />
prijenos prava na<br />
objavljivanje, na <strong>za</strong>štitu autorstva,<br />
te dozvole ili uskrate njegovog<br />
reproduciranja, u cijelosti ili u<br />
dijelovima, isključivo na <strong>Institut</strong><br />
<strong>za</strong> društvena istraživanja u<br />
Zagrebu.<br />
General Information to<br />
Authors<br />
SOCIOLOGIJA I PROSTOR<br />
(SOCIOLOGY AND SPACE) –<br />
Quarterly Journal for<br />
Spatial and Socio-Cultural<br />
Development Studies<br />
publishes scientific and expert<br />
(professional) papers from<br />
sociology and sociology<br />
congenial scientific fields and<br />
disciplines studying village, town,<br />
space and other social themes.<br />
The articles are published in<br />
Croatian, English and other<br />
languages.<br />
Volume of the manuscript<br />
– including notes, list of<br />
references used, tables, graphics<br />
and abstract – mustn’t exceed<br />
27 pages, each of them having<br />
no more then 1.800 character<br />
places. The manuscript must<br />
be supplemented with two<br />
summaries, each of them up to<br />
250 words, in Croatian and in<br />
English. After the text of abstracts<br />
give the key word list (no<br />
more than eight), key standard<br />
terms used in the manuscript<br />
to describe your theoretical<br />
approach, methodology,<br />
empirical results, or the line of<br />
reasoning. Exceptionally, special<br />
bibliographies can have up to<br />
100 pages, peer-reviews of the<br />
books and journals up to nine<br />
(9), and surveys of the books,<br />
monographs, bibliographies or<br />
journals up to three (3) pages.<br />
The articles might be send in<br />
three copies on diskette or CD<br />
or by e-mail to the following<br />
address: Editor-in-chief,<br />
SOCIOLOGIJA I PROSTOR<br />
(SOCIOLOGY AND SPACE),<br />
<strong>Institut</strong>e for Social Research in<br />
Zagreb, Amruševa 8/III., P.O. Box<br />
280, HR-10001 Zagreb, Croatia,<br />
Phone (++385 1) 4922-925,<br />
4922-926 and 4810-264,<br />
Fax (++385 1) 4810-263, E-mail:<br />
sip@idi.hr and ankica@idi.hr<br />
Submission of the manuscript<br />
give the <strong>Institut</strong>e for Social<br />
Research in Zagreb exclusive<br />
right to publish, to copyright,<br />
and to allow or deny<br />
reproduction of it, in whole or<br />
in part.<br />
Lektorica – Lector<br />
Ivana Marin-Garac<br />
Prevoditeljica na engleski<br />
jezik – English translation<br />
Dobrila Vignjević<br />
Di<strong>za</strong>jn – Design<br />
Igor Kuduz<br />
Prijelom – Layout<br />
TERCIJA d.o.o., B. Magovca 15,<br />
Zagreb, e-mail: tercija@vip.hr<br />
Sponzorstvo, tisak i uvez<br />
– Sponsorship, printing<br />
and binding<br />
CEKIN d.o.o., Augusta<br />
Prosenika 11, Zagreb<br />
Naklada – Circulation<br />
500 primjeraka<br />
Tiskano u Hrvatskoj, 5. studenog <strong>2007</strong>.<br />
Printed in Croatia, 5 th November <strong>2007</strong><br />
Copyright © <strong>2007</strong>. <strong>Institut</strong> <strong>za</strong><br />
društvena istraživanja u Zagrebu<br />
– All rights reserved<br />
Radovi objavljeni u časopisu<br />
<strong>Sociologija</strong> i <strong>prostor</strong> referiraju<br />
se u sljedećim međunarodnim<br />
sekundarnim publikacijama<br />
The articles published in <strong>Sociologija</strong><br />
i <strong>prostor</strong> (Sociology and<br />
Space) are indexed or abstracted<br />
in the following international<br />
secondary publications<br />
– SOCIOLOGICAL ABSTRACTS<br />
– WORLD AGRICULTURAL<br />
ECONOMICS AND RURAL<br />
SOCIOLOGY ABSTRACTS<br />
– AGRICOLA<br />
– AGRIS<br />
– CAB ABSTRACTS<br />
– GEOBASE<br />
– GLOBAL HEALTH<br />
– EDINA