thesis - Theses
thesis - Theses
thesis - Theses
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
e) ostatní – do této skupiny patří zbývající cytostatika, například platinová<br />
cytostatika (cisplatina, karboplatina, oxaliplatina), deriváty fosfocholinu nebo<br />
deriváty akridinu.<br />
Podle působení na buněčný cyklus dělíme cytostatika na:<br />
a) fázově specifická (zasahující do určité části buněčného cyklu),<br />
b) cyklus specifická (zasahující do celého buněčného cyklu),<br />
c) cyklus nespecifická (cytostatika, která jsou na buněčném cyklu nezávislá).<br />
Optimální léčba cytostatiky by měla vést ke zničení poškozených buněk, aniž by jakkoliv<br />
poškodila buňky zdravé. K prvnímu použití cytostatik došlo během 1. světové války při<br />
léčbě osob zasažených yperitem bis(2–chlorethyl)sulfidem. U takto léčených pacientů bylo<br />
vypozorováno zastavení růstu lymfatických buněk. Této problematice byla poté věnována<br />
značná pozornost a později se započal výzkum látek s podobným účinkem.<br />
Obecný mechanismus účinku cytostatik spočívá v inhibici syntézy nukleových kyselin a<br />
poškození jejich struktury, inhibici proteosyntézy, poškození buněčné membrány nebo<br />
alteraci mikrotubulárního proteinu.<br />
Léčba cytostatiky s sebou často nese negativní dopad ve formě nežádoucích účinků a<br />
toxických účinků na organismus pacienta. Mezi nejčastější nežádoucí účinky patří nauzea,<br />
zvracení, nechutenství či ztráta vlasů. Toxické účinky některých cytostatik se mohou<br />
projevovat již při podávání nízkých koncentrací, například u kolchicinu dochází<br />
k intoxikaci při podání minimální koncentrace léčebné dávky, proto je léčba kolchicinem<br />
omezena pouze na vybrané případy. Nejčastějšími toxickými účinky cytostatik jsou<br />
nefrotoxicita, hepatotoxicita, leukopenie (nedostatek bílých krvinek), anémie (nedostatek<br />
červených krvinek), proto jsou v průběhu léčby pravidelně prováděny jaterní testy, odběry<br />
moči a krve. U cytostatik se často projevuje rezistence pacientů na léčbu, proto se u in vitro<br />
testů provádí testování buněčných nádorových linií rezistentních například na Paclitaxel<br />
nebo Daunorubicin. První in vitro testování chemosenzitivity nebo chemorezistence<br />
proběhlo na přelomu padesátých a šedesátých let minulého století Blackem a Speerem<br />
[60]. K významnému rozmachu testování in vitro chemosenzitivity a chemorezistence<br />
došlo v roce 1977 přispěním biologů Salmona a Hamburgera [61]. Tito vědci přišli<br />
s metodou HTCA (Human Tumour Colony–Forming Assay), jež se využívá dodnes.<br />
Obecně se používají tři typy metod testování léčiv in vitro.<br />
22