Helsinška povelja - Helsinki Committee for Human Rights in Serbia
Helsinška povelja - Helsinki Committee for Human Rights in Serbia
Helsinška povelja - Helsinki Committee for Human Rights in Serbia
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
organizovanja društva i političke zajednice. I na tome<br />
stekla i svoj regionalni identitet i politički subjektivitet.<br />
Pa ipak je – poneta iracionalnom svešću o nacionalnom<br />
jed<strong>in</strong>stvu – pristala na bezuslovno prisajed<strong>in</strong>jenje Srbiji<br />
l918. i na isto tako bezuslovno ponovno pripajanje Srbiji<br />
1945, očekujući, valjda, normalni nastavak prava na<br />
građanstvo. Naivno!<br />
Međutim, Dušan Popović podseća i koliko je i kakvih<br />
sve deoba u Vojvod<strong>in</strong>i bilo oko ustavnih promena 1971,<br />
razgovora o potrebi novih promena 1981. i “šaltera<br />
Federacije”, zatim oko autoputa i Pisma druga Tita,<br />
pa oko samodopr<strong>in</strong>osa za izgradnju SPENS i, najzad,<br />
tokom burnih dana u oktobru 1988. Možda su i u tim<br />
deobama koreni otežalih bitaka i slabijih rezultata u borbi<br />
Vojvod<strong>in</strong>e za slobodu i ravnopravnost.<br />
A to je i opomena sadašnjim generacijama koje se<br />
do sada nisu pokazale imunim na takve i slične podele.<br />
Danas, kada joj se novim ustavom Srbije regionalni<br />
identititet i politički subjektivitet Pokraj<strong>in</strong>e, po ko zna<br />
koji put, beskrupulozno negiraju, moraju se Vojvođani<br />
zapitati: imaju li današnje generacije pravo da pristanu<br />
na to. Uspešan bojkot referenduma 28-29. oktobra,<br />
može biti klica “fronta odbijanja” prema obnavljanju<br />
centzralizma i devastacije Vojvod<strong>in</strong>e i njenog ozdravljenja<br />
od patološkog ponašanja. Razgorevanje te iskre je utoliko<br />
nužnije što knjiga Dušana Popovića nastavlja tezu dr<br />
Ranka Končara, da autonomizam u Vojvod<strong>in</strong>i ima svoje<br />
konstante, koje se trajno potvrđuju kroz istoriju, a da<br />
isto tako i centralizam i želja za pokoravanjem drugih u<br />
Srbiji ima svoje konstante koje se trajno potvrđuju kroz<br />
istoriju. Prestiž jednih ili drugih konstanti zavisio je do<br />
sada od odnosa snaga na političkoj sceni.<br />
Nema na kraju knjige Dušana Popovića jasnog<br />
ohrabrenja da će vremenom ipak prevladati ono što je<br />
progresivnije, humanije, modernije. Šansa Vojvod<strong>in</strong>e<br />
je i u tome što ceo svet ide u tom pravcu. Ma koliko<br />
razočaravajuće delovale ocene da je socijalizam istorijski<br />
pokazao svoju neodrživost, č<strong>in</strong>jenica je da je moderna<br />
politička levica dovela do države blagostanja i do toga da<br />
ne mali broj evropskih zemalja def<strong>in</strong>iše sebe kao socijalnu<br />
državu i proglašava kao svoj cilj društvo socijalne pravde,<br />
kao i da sve razvijeniji oblici nevlad<strong>in</strong>og sektora i civilnih<br />
<strong>in</strong>stitucija sa bitnim uticajem na državno odlučivanje sve<br />
očiglednije podsećaju na jugoslovensko samoupravljanje.<br />
Od same Vojvod<strong>in</strong>e zavisi da li će tu šansu iskoristiti.<br />
Naravno, drugi ljudi koje Dušan Popović spom<strong>in</strong>je u<br />
knjizi, pisali bi o svim ovim dogadjajima drugačije, sa<br />
drugačijim pristupom i drugačijim ocenama. Nadam se<br />
da će to i uč<strong>in</strong>iti. Zasada ostaje svedočanstvo Dušana<br />
Popovića – bogato i dragoceno. On u svom svedočanstvu<br />
ne docira a ipak je ono veoma, veoma poučno.<br />
Kik<strong>in</strong>da: Od Orvela do<br />
Orvela<br />
Piše: Gordana Perunović Fijat<br />
I do sada je bilo strašno, ali, ovo sada je prevršilo svaku<br />
meru. Ili, možda, nije? Možda smo još uvek spremni i<br />
sposobni da trpimo sve gore od goreg?<br />
Tog hladnog, oblačnog itd. jutra decembra prvog<br />
2006. god<strong>in</strong>e, još od pre svitanja, Kik<strong>in</strong>dom je paradirao<br />
veliki crni auto sa montiranim zvučnikom. Iz zvučnika je<br />
odjekivao zastrašujući, preglasan zvuk oblikovan u reči<br />
“građani Kik<strong>in</strong>de, Vojislav Šešelj umire, Haški tribunal ga<br />
ubija...” i sve tako, pa onda opet ispočetka. Jezivi zvuk, taj<br />
monotoni patetični glas jednog od mlađahnih radikalskih<br />
prvaka Kik<strong>in</strong>de, hladnoća dana koji se tek probijao kroz<br />
sivilo oblaka, mrgodna lica tek probuđenih ljudi koji su<br />
prolazili ulicama, sve je to podsećalo na prizor iz nekog<br />
filma ne previše pogodnog za gledanje posle ručka, i<br />
navodilo na zaključak da Džordž Orvel ne samo da je bio<br />
u pravu, nego je još bio i suviše blag kad je opisivao šta su<br />
sve ljudi kadri da izmisle da bi drugom naneli zlo. Tako<br />
je Kik<strong>in</strong>da od tolerantnog grada – kad to beše? – postala<br />
pozornica sasvim orvelovske predstave.<br />
Špartao je tako automobil sa zvučnikom polako<br />
ulicama, urlajući svoj ne<strong>in</strong>ventivni tekst, samo se u<br />
orvelovski ugođaj nije uklapao jedan detalj: Kik<strong>in</strong>đani<br />
su, naime, psovali, ko na glas, ko tiše, i auto, i buku koju<br />
pravi, i tekst iz zvučnika, a naročito onoga koji je u tekstu<br />
spom<strong>in</strong>jan, uz sasvim iskrene želje da mu štrajk glađu do<br />
kraja uspe. Čudnovato za grad gde su radikali pobedili, i<br />
drže sve čelne pozicije.<br />
“Naježio sam se kad sam se ujutro probudio. Nešto<br />
urla ispod mog prozora, traži podršku za Šešelja! Ustvari,<br />
mislio sam da sanjam još uvek nešto strašno, kad se taj<br />
zvuk ponovio i sasvim me rasanio. Mislio sam da su krenuli<br />
da ubijaju po ulicama”, pričao je kasnije prosvetni radnik<br />
bez posla. Na ulazu u jedan butik stajale tog jutra su dve<br />
devojke, jedna zaposlena u butiku, druga došla drugarici u<br />
posetu, i vodile normalan razgovor o normalnim stvarima<br />
(momci, male plate, računi itd.), kad je auto sa svojom<br />
tiradom prošao.<br />
“E,ovo je previše! Razumeš, nisam ni za koga (t.j. ni za<br />
jednu političku stranku, prim. aut.), ali, ovo mi se baš gadi!<br />
Hoće li nam se ti haški optuženici već jednom sk<strong>in</strong>uti s<br />
vrata, dokle više o njima na slušamo”, pita ljutito jedna<br />
od njih, drugarica joj odobrava, i njih dve opet nastavljaju<br />
svoj normalni razgovor (o momcima, malim platama,<br />
roditeljima koji se ne snalaze u novom vremenu, itd.). Auto<br />
biva zaboravljen – do sledećeg pojavljivanja tokom svog<br />
celodnevnog kružnog kretanja po gradu. Zbog ovakvih<br />
i sličnih postupaka, Norveška je prek<strong>in</strong>ula saradnju sa<br />
lokalnom samoupravom Kik<strong>in</strong>de. Novac, namenjen<br />
Kik<strong>in</strong>di, otići će u Kik<strong>in</strong>du, ali tamo gde je potreban: u<br />
kik<strong>in</strong>dski civilni sektor. Još jedan veliki plus za Norvežane,<br />
koji su u svakoj prilici pomogli Kik<strong>in</strong>di, njenim građanima<br />
i razvoju demokratskih odnosa u njoj; ali, to što Norveška,<br />
40 hels<strong>in</strong>ška <strong>povelja</strong>, novembar – decembar 2006