Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
der Totengräber der Tschechoslowakei, sondern nur ein Sekundärschuldiger. Die<br />
Primärschuldigen waren jene tschechischen Parteiführer, die von Selbstbestimmungrecht und<br />
Demokratie sprachen,<br />
aber Politik via fakti betrieben, wodurch die vorher so hoch<br />
angepriesenen Werte von Humanität, Gleichheit und Demokratie entwertet wurden.“ (srov.<br />
Olmützer Blätter, März 1989, s. 19).<br />
Zmíněná problematika česko-německého soužití ale není černobílá. Během procesu<br />
středověké kolonizace a období následujících docházelo i k takovým jevům, jakým bylo např.<br />
mísení jazyků, procesy asimilace a jazykové vyrovnání (Krákora, 2008, s. 121–131).<br />
Připomeňme si ještě jednou E. Rádla: „ Před 19. stoletím neexistovaly u nás národnostní<br />
boje. Od časů Přemyslovců, žily u nás dva kmeny. Český a německý, měly rozdílné jazyky<br />
a rozdílné zvyky. Žily spolu jednou v přátelství, podruhé bez toho, aniž by o sobě chtěli vědět<br />
něco více. Ale ještě tenkrát neexistovalo přesvědčení zřídit princip organizace státu na<br />
národnostním základě“ (Glotz, 2003, s. 27). Tato myšlenka je datována rokem 1928. Je<br />
vhodné ji doplnit ještě krátkým úryvkem z autobiografické knihy současné rakouské<br />
spisovatelky Ilse Tielsch Das letzte Jahr, který zde reprezentuje pohled obyvatelky<br />
československé republiky německé národnosti, odrážející pohled obyčejných lidí<br />
nezatížených myšlenkami nacionalismu, na národnostní problematiku: „Je docela možné, že<br />
můj pradědeček byl Čech, protože bydlel v Němčicích a tam jich bydlelo mnoho. Ale my to<br />
nevíme a také nad tím nepřemýšlíme. O pradědečcích člověk stejně mnoho nepřemýšlí, a je to<br />
vlastně i docela jedno, jestli byl Čech nebo Němec. A proč by to také mělo být tak důležité?<br />
Můj strýc Franz a jeho žena, teta Frieda například, oni bydlí naproti nám, jsou Němci, ačkoli<br />
jejich příjmení má na konci r s háčkem, jak to bývá v češtině. Možná ten háček zdědili po<br />
pradědečkovi, který se jednou někdy stal Němcem.“ (Tielsch, 2006, s. 37)<br />
17