You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
DREVESA<br />
Na Ustiki leta 1942. lanez Bajc stoji med vrati<br />
V casu njegove konfinacije na Ustici mu je iz Vipave<br />
pisala njegova snaha in moja mama Olga, ki je zelo spostovala<br />
tasta, kar lahko vidimo iz pisma, ki ga je pis ala 12.2.<br />
1943 predno je bila aretirana in poslana v koncentracijsko<br />
taborisce Fraschette v juino Italijo. Pismo je naslovila na<br />
Direzione colonia confinati Ustica. Pismo zacne s pozdravom<br />
»Ljubi tata«. Sprasuje ga, kako je z nogo in mu sporoci, da<br />
so dobili nazaj paket in da so mu poslali 500 lir, da je pisal<br />
tudi sin Edo iz Genove, naj mu posljejo denar. V pismu je<br />
napisala poseben stavek »M. je vedno se na letoviscu brez<br />
strehe v dobrem stanju«.V tem stavku mu je hotela sporociti,<br />
da je njegov sin Milan, ki je bil takrat pri partizanih<br />
v Vojkovi ceti, se iiv. Pisma so bila cenzurirana in bi bilo<br />
zelo nevarno kako drugace napisati tako politicno nevarno<br />
vest v italijanske zap ore na Ustico. Spodaj je v pismu se<br />
pripis njegove iene Joiefe »Dragi mi moi, teiko pricakujemo<br />
snidenja, drugie kaj vee, tvoja iena. Pozdrave ad nase hcere<br />
loie in sina Zaneta(('<br />
Med tern casom je Janez izgubil tudi sina Milana, ki je<br />
padel 27.2.1943 med Branico in Gaberjami in bil vpisan v<br />
Sin Milan, soborec lanka Premia Vojka in komandant<br />
Gregorcicevega bata1jona<br />
1/2011<br />
knjigo pokopov kot nepoznani upornik »sconoschiuto ribel-<br />
10«. Pokopa so ga na pokopaliscu v Gorici, Italija, skupaj<br />
z njegovimi tovarisi, ki so vsi umrli. Tudi na njegov pogreb<br />
oce Janez ni mogel priti. Bog ne daj, da bi 0 svojem sinu<br />
partizanu sarno crhnil besedo. Bilo bi zanj usodno.<br />
Kasneje, 27. maja 1943, se je na notranje ministrstvo v<br />
Rim obrnila njegova druga iena Josipina s prosnjo, naj bi<br />
moia izpustili, ker ima 10 ha obdelovalne zemlje in ie dva<br />
sinova v italijanski vojski. Tudi ta prosnja je bila 3. junija<br />
ie zavrnjena.<br />
Janeza Bajca so 13 . junija 1943 prepeljali skupaj s 500<br />
drugimi interniranci v novo taborisce Chiesanuova pri Padovi.<br />
Vodstvu tega taborisca je Janez Bajc vloiil ponovno<br />
prosnjo za izpustitev, navajajoc, da je star ie 63 let. Tudi<br />
ta je bila odbita. Istega leta pise njegova hci Milka, naj bi<br />
oceta izpustili, ker mu je medtem umrla iena. A tudi tokrat<br />
je priSel negativen odgovor z utemeljitvijo, da je con a okoli<br />
Vipave zasedena od uporniskih tolp »occupata da bande<br />
ribelli.« Tako so ga njegovi mrtvi zamanj cakali.<br />
Na nadaljnje poizvedovanje domacih, kje se Janez Bajc<br />
nahaja, sporoca prefektura v Padovi 21. oktobra 1943, da<br />
je bilo taborisce Chiesanuova izpraznjeno ie 9. septembra<br />
1943, da pa ne ve, kamje Bajc po 9. septembru odsel, potem,<br />
ko je bilo omenjeno taborisce izpraznjeno, sicer nad njim<br />
ni bil preklican ukrep politicnega pregona.<br />
Te podatke smo dobili iz original dokumentov, ki jih<br />
hrani Driavni arhiv v Rimu in Gorici. Janez Bajc je v teh<br />
dokumentih zapisan povsod kot Giovanni Baic. Kakor mije<br />
pravil njegov sin Edvard, se je Janez Bajc po razpadu Italije<br />
vracal proti domu. Na poti so ga prijeli Nemci in ga odpeljali<br />
v zapore v Nemcijo. Ni mi znano tocno kam. Nemci so v<br />
Nemcijo na prisilno deJa odpeljali tudi njegovo hcerko Milko<br />
in sina Edvarda, ki sta se ob koncu vojne vrnila domov.<br />
Tako je oce Janez iiv docakal 9. maj 1945, ko je bilo<br />
konec II. svetove vojne. Takrat je imel 65 let. Doma ni bilo<br />
vec njegove druge iene in tudi ne sina Milana. In spet je<br />
moral zaceti znova. Kako, je pa ie druga zgodba.<br />
V mojem iivljenju ima stari tata Janez Bajc zelo mocan<br />
zgodovinski zapis. Budno me je spremljal skozi mladost in<br />
se bal, da me ne bi od hise odpeljal kak mladenic v vojaski<br />
obleki. Znano je, daje v Vipavi iivelo 4500 takih mladenicev<br />
v vojaski obleki, zato njegova skrb ni bila zaman.<br />
Umrl je 30. novembra 1960. Njegova smrt je bila moje<br />
prvo srecanje s smrtjo v oiji druiini. Zelo mi je bilo hudo,<br />
ko smo ga polagali v grob. Ob njem in z njim sem iivela 18<br />
let. Spremljali so ga gasilci, saj jim je vse iivljenje zvesto<br />
sluiiJ.<br />
Zapisala njegova vnukinja Magda Rodman<br />
v spomin na 50 letnico njegove smrti<br />
in 90 letnico rapalske pogodbe.<br />
Vipava 30. JJ. 2010<br />
39