You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
52<br />
Literatura<br />
El Toll de la Mula<br />
Jaume Balcells i Palou<br />
Breu introducció<br />
històrica<br />
La Cartoixa d’Escaladei va ser fundada,<br />
als peus del Montsant, a finals<br />
del SXII. Fou la primera cartoixa de<br />
la península Ibèrica i va existir durant<br />
637 anys. Al llarg de tant temps va<br />
acumular molt poder i riqueses.<br />
Al 1835 (És a dir, 101 anys abans<br />
d’esclatar la guerra civil) els monjos<br />
cartoixans d’Escaladei es van veure<br />
obligats a abandonar precipitadament<br />
la seva cartoixa. No hi havia<br />
alternativa; a causa de l’anomenada<br />
desamortització de Mendizábal havien<br />
perdut, de la nit al dia, totes les<br />
seves propietats.<br />
Van arreplegar les coses de més valor<br />
i van fugir tan de pressa i tan lluny<br />
com van poder. Sabien que hi havia<br />
camperols ressentits pel fet d’haver<br />
hagut de pagar, durant molts i molts<br />
anys, delmes (una mena d’impostos)<br />
als cartoixans.<br />
En efecte, al cap de poc temps, la<br />
magnífica cartoixa d’Escaladei ja<br />
estava brutalment saquejada i incendiada.<br />
D’altra banda, el poble d’Ulldemolins<br />
està situat en la part nord est de la<br />
falda del massís del Montsant, no<br />
massa lluny d’Escaladei (a una hora<br />
i quart de Linyola). En el seu terme<br />
neix el riu Montsant, que travessa la<br />
serralada que porta el mateix nom<br />
formant llocs de gran bellesa i espiritualitat,<br />
com el conegut congost<br />
de Fra Guerau. Allí, al costat de les<br />
Cadolles Fondes (Clotades o “piscines”<br />
naturals que forma el riu) hi<br />
ha un punt del riu conegut com “el<br />
toll de la mula”, on té lloc la nostra<br />
història...<br />
El Toll de la Mula<br />
Si algú hagués vist aquells tres<br />
homes, hagués pensat que eren<br />
ànimes en pena, fantasmes del món<br />
dels morts condemnats, en les nits<br />
de tempesta, a vagar –ves a saber<br />
per quins terribles pecats!– per<br />
aquells indrets feréstecs i solitaris.<br />
Sí, si algú hagués vist aquells tres<br />
monjos, amb els seus vestits blancs<br />
xopats i les caputxes ben aferrades<br />
al cap, tot procurant inútilment<br />
protegir–se de la pluja, caminant<br />
poc a poc, gairebé a palpentes, pel<br />
caminoi del congost, hagués tingut<br />
un bon ensurt.<br />
Un llamp il·lumina l’escena i els<br />
homes aprofiten per veure per on<br />
s’enfila el camí i per fer unes passes<br />
endavant. Per uns instants el soroll<br />
de la pluja s’esvaeix amb el poderós<br />
ressò del tro que s’escampa per la<br />
serralada, per retornar, tot seguit,<br />
amb més força.<br />
La mula que acompanya als homes<br />
s’espanta a cada llamp, a cada tro, i<br />
es mou perillosament i inquieta per<br />
l’estret lloc de pas.<br />
–Tranquil·la, petita, tranquil·la– li diu<br />
el Climent de Torralba, el monjo de<br />
més edat, el que passa a davant<br />
assenyalant les dificultats del camí.<br />
A banda i banda de l’animal, procurant<br />
calmar–lo i fer–lo tirar endavant,<br />
el jove Francesc De Sas i el Blai<br />
Domadell.<br />
Aquest darrer, amb veu molt fluixa,<br />
va resant tota l’estona : –Pater nostre,<br />
qui est in caeli, sanctificétur...<br />
El Francesc, però, no resa; està<br />
desconcertat, anihilat, superat pels<br />
esdeveniments. Segueix al grup per<br />
inèrcia, com un animal ferit que, per<br />
instint, busca un refugi segur. Ara<br />
sí que ell se sent ben bé com una<br />
ànima en pena, com un mort en vida.<br />
En dos dies, el món, el seu món, se<br />
li ha enfonsat a sobre, com si aquestes<br />
roques de conglomerats que<br />
envolten el congost li caiguessin,<br />
de sobte, al damunt. Pitjor encara!<br />
Tot just feia uns quatre anys que<br />
havia aconseguit entrar a l’ordre<br />
dels cartoixans. A la Cartoixa d’Escaladei<br />
l’havien acollit com un més<br />
i, per primer cop en molts anys, era<br />
feliç... Dedicava el seu temps a Déu,<br />
a l’oració i a la vida contemplativa.<br />
Però ara tot s’havia acabat; havien<br />
hagut de marxar a corre–cuita de<br />
la Cartoixa, de nit, com uns vulgars<br />
lladregots, evitant els camins principals<br />
on podien perdre el seu valuós<br />
carregament i, fins i tot, la vida.<br />
– Endavant, germans, endavant! Ja<br />
estem prop de les Cadolles Fondes...–<br />
encoratjà el vell Climent que<br />
es coneixia les serralades del Montsant<br />
com el seu palmell de la mà.<br />
–...adveniat Regnum tuum...– murmurava,<br />
concentrat en guiar a l’animal,<br />
un aterrat Blai, que tenia tanta<br />
por de la tempesta com de trobar–se<br />
a algun grup de pagesos renegats<br />
que els volguessin prendre la preuada<br />
fortuna que portaven.<br />
Un llamp proper il·luminà l’escena;<br />
el Francesc De Sas alçà els ulls i<br />
veié les cares de cera dels seus<br />
companys que regalimaven aigua de<br />
pluja i neguit. El tro que acompanyà<br />
al llamp fou ensordidor i, la mula, tot<br />
i la pesada carga que portava a les<br />
alforges, va fer un gran bot lateral<br />
empenyent al Francesc cap al buit.<br />
El Blai intentà endebades subjectar<br />
amb totes les seves forces a l’animal,<br />
que s’esmunyí, darrera del Francesc<br />
De Sas, per el fort pendent de la vora<br />
barret picat AGOST 2013