Petelinji zajtrk.pdf - Cloverleaf mall.com
Petelinji zajtrk.pdf - Cloverleaf mall.com
Petelinji zajtrk.pdf - Cloverleaf mall.com
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Feri Lain‰ãek<br />
BESeDA<br />
E L E K T R O N S K A K N J I G A<br />
<strong>Petelinji</strong> <strong>zajtrk</strong><br />
Roman<br />
O M N I B U S<br />
1
BESeDA<br />
PETELINJI ZAJTRK<br />
Feri Lain‰ãek<br />
PETELINJI ZAJTRK<br />
ali Severina pri mehaniku Gaja‰u<br />
Roman<br />
To izdajo pripravil<br />
Franko Luin<br />
franko@omnibus.se<br />
ISBN 91-7301-145-2<br />
beseda@omnibus.se<br />
www.omnibus.se/beseda<br />
2<br />
BESeDA
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Ljubezen,<br />
ta nenasitna riba,<br />
ki sva jo sprva ‰e lahko hranila z drobtinami,<br />
je bila Ïe velikanka<br />
in je terjala svoje.<br />
3
PETELINJI ZAJTRK<br />
4<br />
1.<br />
BESeDA<br />
V seh dvainsedemdeset ulic tega mesta sem obhodil<br />
to poletje in obiskal vseh petintrideset avtomehaniãnih<br />
in avtoliãarskih delavnic tod okoli. Petintrideset<br />
delavnic, razume‰, kjer mi niti v oãi niso pogledali, kaj<br />
‰ele, da bi me vpra‰ali po imenu. Petintrideset jebenih<br />
delavnic — in eno, ki seveda zame ni bila veã ‰estintrideseta,<br />
ampak je bila kratkomalo edina preostala in zadnja.<br />
Taka pa je bila, Bog mi je priãa, ‰e marsikomu, kajti<br />
v njej je mojster Gaja‰ popravljal odsluÏene pejeke,<br />
fiãke, stoenke, jugote, katre, spaãke, hro‰ãe in sploh vso<br />
to staro Ïelezo, ki so ga drugi mehniki pogledovali z bolj<br />
ali manj slabo prikritim prezirom — ga je popravljal, razume‰,<br />
mojster iz slepe ulice z neizmerno ljubeãnostjo<br />
in navdihom, ali pa ga paã tudi ni popravljal, ko se mu<br />
ni vzljubilo.
PETELINJI ZAJTRK<br />
2.<br />
BESeDA<br />
V seh petindvajset let svojega Ïivljenja sem preÏivel,<br />
ne da bi si kdo, razen socialne delavke in kdaj kakega<br />
sodnika za prekr‰ke, vzel vsaj malo ãasa zame.<br />
Mojster Gaja‰ pa je ve‰ãe zavrtel gedore in jih odvrgel,<br />
da so kot namagnetene zletele v zabojnik z orodji in<br />
hrknil: Ve‰ kaj, bova raje zdaj malo sedla. Nato pa je kar<br />
takole, Ïe sede za kovinsko mizico, ki jo je kajpada sam<br />
zvaril, priÏgal plinski gorilnik na jeklenki in v velikem<br />
obtolãenem lonãku pristavil vodo za kavo.<br />
Seveda sem mu bil hvaleÏen za to pozornost.<br />
A ãe sem bil vse dotlej vsaj petintridesetkrat pripravljen<br />
zaupati eno izmed mnogih izmi‰ljenih zgodb o svojem<br />
dotedanjem Ïivljenju, mi tokrat pripro‰nja nikakor<br />
ni hotela z jezika. Kar nekako v trebuhu sem namreã<br />
ãutil, da bi tokrat moral na dan z resnico. Ta pa bi mi<br />
zagotovo priskutila filter 57, ki mi ga je brez vpra‰anja,<br />
ali kadim, ponudil mojster in pa seveda tudi kavo, ki jo<br />
je skuhal in raztoãil v skodelici, ne da bi kjerkoli onesnaÏil<br />
s svojimi ãrnimi in z motornimi olji zama‰ãenimi<br />
prsti.<br />
5
PETELINJI ZAJTRK<br />
6<br />
BESeDA<br />
Pa ne da si tudi ti, kot ta moja Lajka? je ob prvem<br />
vroãem poÏirku preko skodelice o‰inil lisiãje dlakega<br />
cucka, ki je na drugi strani dvori‰ãa roÏljal z verigo. Skorajda<br />
je ‰e nisem sli‰al lajati, pa je Ïe cela tri leta pri<br />
meni, je pojasnil, ko je seveda zlahka razbral, da ne dojemam<br />
kam meri. A to je paã teÏko tu komu spraviti v<br />
glavo, da sem jo ravno zato pokrstil po ruski Lajki, ki je<br />
bila, dokazano, prav tako sila molãeãa psiãka. Razen<br />
tega pa je bila, prosim, tudi tista Lajka v resnici eno tako<br />
navadno ‰ãene iz moskovskega predmestja, in potemtakem<br />
niti sluãajno ne, kot so tu mnogi prepriãani, kak<br />
‰olan in dragi gosposki pes, je pomenljivo povzdignil<br />
glas in me po ptiãje premeril z nenadnim leskom v oãeh.<br />
Prvo Ïivo bitje, ki je obkroÏilo Zemljo!? sem ugotavljal<br />
in se ãudil obenem.<br />
Prvo Ïivo bitje, ali pa morda tudi ne! je dvignil ãrni<br />
kazalec in se zaupljivo nagnil preko ‰kripave mize. Po<br />
enih teorijah, ve‰, se je Sputnik Ïe tri minute po istrelitvi<br />
tako segrel, da se je ‰ãene scvrlo, je zavihtel prst nekam<br />
tja nad glavo. âe pa seveda vemo, da potrebuje vesoljska<br />
ladja tudi ‰e danes vsaj devet minut do utirjenja v<br />
tirnico okoli Zemlje, potem nam je kajpada jasno, da<br />
bitje v vesolju v resnici sploh ni bilo veã Ïivo.<br />
No!? sem zmignil resniãno preseneãen.<br />
So pa seveda tudi torije, ki Lajki le dopu‰ãajo njeno<br />
nesreãno slavo, je slastno nadaljeval mojster, ki je sukal
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
besede, kot bi jih bil prej naoljil. Po teh teorijah, ve‰, je<br />
psiãka Ïivela vsaj ‰e pet ur po iztrelitvi, pa ãeprav je bila<br />
temperatura v satelitu Ïe ãez ‰tirideset stopinj in ji seveda<br />
ni bilo niti malo prijetno.<br />
No!? sem spet zinil, zdaj Ïe povsem ogorãen. Vseskozi<br />
sem bil prepriãan, da se je Ïiva vrnila na Zemljo.<br />
O tem paã ni teorije in je niti ne more biti! me je<br />
ustrelil s kazalcem, ki je ves ãas nemirno ‰aril po govorjenem.<br />
Znano je vendar, da tista prva vesoljska plovila<br />
sploh niso poznala sistemov za povratek. Obstajajo pa,<br />
bogmeda, celo torije, da je ‰e pred Gagarinom, ki se je<br />
seveda vrnil, kar nekaj ruskih kozmonavtov prostovoljno<br />
potovalo samo v eni smeri.<br />
Samo v eni smeri!? mu nisem Ïelel veã verjeti. âeravno<br />
so vedeli, da bodo ostali gori!?<br />
Vedeli so tudi, da bodo umrli za komsomolsko mater<br />
Rusijo, ki jim ne bo tega nikoli pozabila, je bil neizprosen.<br />
Pa ãeprav je potem pozabila! sem ves razÏarjen nehote<br />
dvigoval glas.<br />
Komsomolska mati paã ne! je kriãal tudi Gaja‰. Pozabljati<br />
je zaãela spet ‰ele Gorbaãovova in potem Jelcinova<br />
Rusija! Zato pa naj gre lepo v pizdo materino, taka<br />
Rusija! Meni je ne bo veã niti tule za pod noht Ïal, pa ãetudi<br />
jo ãez noã poÏreta beda in lakota...<br />
In tedaj je Lajka zalajala.<br />
7
PETELINJI ZAJTRK<br />
8<br />
BESeDA<br />
Pravzaprav: bilo je to bolj nekako klavrno bevskanje,<br />
ki kot da je pribruhavalo prav iz globin pasjega srca. Ali<br />
pa ga je bilo paã tako sli‰ati zaradi odmevov v tesnih<br />
oÏinah samotne in puste predmestne ulice.<br />
No, vidi‰ — !? se je zlagoma ozrl mojster, kot bi se bil<br />
pomalem dramil in si je z zapestjem pomel med oãmi.<br />
Ali je pes res pes in ali je ãlovek ãlovek? je poãasi in nezanesljivo<br />
vstal, kot bi ga bil pogovor povsem izÏel.<br />
Huda so to vpra‰anja, na katera si moram dan za dnem<br />
odgovarjati, namesto da bi lepo v miru ‰raufal, je bil<br />
njegov pogled omreÏen z nedoumljivo skrbjo in ãudno<br />
Ïalobnostjo. Ti pa tudi! mi je nato pristopil. Ves ãas se<br />
bo‰ odslej samo spra‰eval, kaj ti je namenilo ravno to<br />
zajebano ulico? Ker, nisi je izbral sam — tega mi paã tu<br />
ne tvezi. Tudi ti je nisem dal jaz — tega mi nikdar niti v<br />
hecu ne reci. Temveã so ti jo kajpada dodelili drugi —<br />
tisti, ki so te po krivici, ali pa morda tudi ne, zavrnili.<br />
Zdaj pa ga jebi....<br />
Torej me vzamete? sem mu ‰e nejeveren segel v besedo.<br />
Ker bo‰ nahranil psa, ko bom kdaj pozabil kje sem<br />
doma, je skomignil, kot bi sam pri sebi iskal opraviãilo<br />
za to odloãitev.<br />
Seveda bom, sem pritrdil z vsem telesom. Vseskozi<br />
bom skrbel zanj.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Pa ker bo‰ dvigoval telefon, ko spet ne bo popravljeno,<br />
mi je pomeÏiknil.<br />
Se razume, da bom, mojster, sem siloma poiskal njegovo<br />
ãrno keljivo dlan in jo nerodno stisnil. Jasno mi je,<br />
da zaãenjam spet na zaãetku in se bom tako tudi nosil,<br />
sem v tej nenadni ganjenosti ‰e kar blebetal in blebetal,<br />
tako da sva bila naposled povsem po nepotrebnem oba<br />
v zadregi. In samo ena sreãa je, ki me lahko odre‰i nelagodja<br />
ob tem patetiãnem spominu: namreã, da sãasoma<br />
kaj neprijetnega tudi pozabim.<br />
9
PETELINJI ZAJTRK<br />
10<br />
3.<br />
BESeDA<br />
M oja zgodba, ki jo le redko povem po resnici, je<br />
pravzaprav sila bizarna.<br />
Na 20. olimpiijskih igrah leta 1972 v Munchnu, ki so<br />
sicer mnogim ostale v spominu predvsem po napadu<br />
arabske teroristiãne skupine ârni september in enajstih<br />
mrtvih izraelskih ‰portnikih, je najveã kolajn osvojil<br />
ameri‰ki plavalec Mark Spitz. Zmagovalec je bojda plenil<br />
tudi z utesano mo‰ko lepoto in znaãilnimi ãrnimi<br />
brki, ki so bili oãitno usodni za takrat ‰e ne sedemnajstletno<br />
dijakinjo srednje gostinske ‰ole Betko Slavinec iz<br />
Gaberja. Dekle se je namreã bolj, kot je to obiãajno in<br />
navsezadnje tudi razumljivo, zazrlo v ‰portnega zvezdnika<br />
in je zaãelo, ‰e preden je prav uplahnil olimpijski<br />
ogenj, zbirati denar za pot v Ameriko. Vsi, ki so o tem<br />
sicer vedeli, so se seveda pomenljivo nasmihali, ali paã<br />
malomarno odmahovali, le Usoda je kajpada edina dojemala,<br />
da misli dekle povsem resno. Zato pa je najverjetneje<br />
tudi potuhtala, kako bi ji to brezupno potovanje<br />
nekako prepreãila. In zaobrnilo se je potem tako, da so<br />
iz Medje na jugoslovansko-romunski meji premestili na<br />
carinsko postajo v Radgoni usluÏbenca Radeta Djuriça,
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
imenovanega tudi ·pic. To dodano ime je seveda povedalo,<br />
kar je bilo vsakomur, ki je vsaj malo vedel o ‰portnem<br />
dogajanju, Ïe na prvi pogled jasno: Rade carinik je<br />
bil podoben Marku plavalcu, vsaj kot je ptiãje jajce podobno<br />
kurjemu. Usoda pa je seveda potem samo ‰e napeljala<br />
to pot po kateri je ‰la Betka neko poznojesensko<br />
soboto v Avstrijo po nakupih.<br />
TeÏko sicer reãem, ali sta bila moja nesreãna mati, ki<br />
se je kajpada sploh ne spominjam in jo poznam le po<br />
orumenelih fotografijah iz otro‰tva, in Rade Djuriç,<br />
imenovan ·pic, v resnici sploh par. Dejstvo je le, da je<br />
zaãelo dekle v vsej silni vznesenosti zaradi bliÏine nadomestka<br />
slavnega Spitza izostajati iz ‰ole in begati od<br />
doma. Prihranki, ki ji za ãez luÏo gotovo niti ne bi zado-<br />
‰ãali, so pomalem kopneli na lokalnih avtobusih za Radgono<br />
in ‰e preden so doma prav dojeli, da je svojeglavo<br />
dekle tokrat resniãno zabredlo, Betka Ïe ni bila veã<br />
sama. Nekje globoko v hotnih pregibih njenega komaj<br />
doraslega telesa sem se namreã tistega dalnjega januarja<br />
leta 1973 zaredil v bivanje in si prisvojil prvih nekaj milimetrov<br />
prostora na tem svetu. Nihãe mi sicer ne bo verjel<br />
in tudi sam ‰e kako vem, da je pravzaprav neverjetno,<br />
a vendarle se ‰e zdaj kdaj ujamem v obãutku, kako<br />
lepo mi je bilo takrat, povsem na zaãetku. Kajti, saj mi je<br />
zanesljivo bilo, kot je slehernemu, ki lebdi v plimah silovitega<br />
Ïenskega koprnenja in seveda ‰e nima pojma,<br />
11
PETELINJI ZAJTRK<br />
12<br />
BESeDA<br />
da se lahko vse to v tej Ïenski tudi v hipu uplahne in se<br />
sesuje. Ni je namreã bolj senzibilne in ãustvom podleÏne<br />
tvari in rasti, kot je ravno Ïensko telo in vse Ïensko.<br />
In Betki se je, tudi to paã nekako vem, zalomilo Ïe kmalu<br />
— Ïe takoj namreã, ko je Nadomestku pri‰epnila, da<br />
je noseãa in da je kajpada z njim.<br />
Sprva jo je sicer le odrival in klel.<br />
Nato si je podalj‰eval in podalj‰eval dopust in se skrival<br />
pred njo.<br />
Naposled so ga potem premestili neznano kam.<br />
Ali pa je kratkomalo pobegnil kot u‰ — tisti moj oãe<br />
— saj ga ni nikdar veã na‰la — tista moja mama — ãeravno<br />
ga je oãitno iskala ves ãas noseãnosti in je z mano<br />
v trebuhu prepotovala takorekoã pol Jugoslavije. Dokler<br />
si ni potem, Ïe v zoni porodnih krãev na strani‰ãu na<br />
Ïelezni‰ki postaji v neki âapljini nadela vrv in konãala<br />
v prepriãanju, da tudi mene zdaj ni.<br />
âe je seveda sploh tuhtala o meni.<br />
Ker morda niti ni.<br />
Betka.<br />
Ki so jo tisto jesen, ko so njeni vrstniki najdevali prve<br />
sluÏbe, ali pa so paã odhajali na ‰tudij, pokopali kar tam,<br />
nekje, v zakotju zdaj Ïe v mnogih vojnah razkosanega<br />
Balkana, meni pa je po njej ostal le ta tako zelo razloãen<br />
zaãetek, ki naj po mnenju tolaÏeãih sicer ne pomeni<br />
prav niã usodnega, v resnici pa seveda ‰e kako vem,
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
kako se s tem. Moja stara mama Elza Slavinec, ki ji je<br />
bilo takrat Ïe polnih enainpetdeset let, je ‰ele na pomlad<br />
naslednjega leta nekako dosegla, da so me iz zaveti‰ãa<br />
konãno pripeljali domov. Dolgo ãasa mi je potem tudi<br />
sku‰ala vsaj deloma prikriti, zakaj je v mojih dokumentih<br />
kot rojstni kraj navedena âapljina. A ljudski glas je<br />
bil v teh krajih paã zmeraj moãnej‰i od osamljenih dobrih<br />
src in ãe se prav spominjam, so me Ïe pred vstopom<br />
v ‰olo klicali Dj.<br />
13
PETELINJI ZAJTRK<br />
14<br />
4.<br />
BESeDA<br />
D j ali DÏ? je iznenada vpra‰al mojster, ko sva naslednje<br />
jutro z odsluÏene lade skupaj snela kolo s<br />
scefrano gumo.<br />
Kot da je sploh kaka razlika? sem zaobrnil z oãmi.<br />
Seveda je! je izpustil kladivo in slastno zatipal po<br />
zmeãkanem zavojãku cigaret, ki ga je zmeraj nosil v naprsnem<br />
Ïepu. Razlika je, fant, kot med Ïivljenjem in<br />
smrtjo! je z zobmi izvlekel cigareto in si jo v en mah Ïe<br />
tudi priÏgal z bencinarjem. Saj, ãe si bil DÏ, so te zdaj<br />
tam doli dali na kol, ãe si bil Dj, si bil pa lahko njihov, je<br />
pomenljivo pojasnil in se z dolgimi koraki napotil k<br />
majavemu lesenemu stolu v kotu, sedeã na katerem je<br />
ponavadi kadil. Samo, ve‰, mi je potem po nekaj dolgih<br />
dimih pomignil: Jaz sem si bil takrat ‰e na ti z Djji in<br />
DÏji, pa najsi so bili direktorji, doktorji, ali sekretarji. Saj,<br />
ãe je pri‰el Gaja‰ dol — ‰el pa je, bogmeda, kar — so v<br />
Tasu zmeraj ustavljali stroje. Potem pa: kafica, ratluk,<br />
baklava. Potem pa: varivo, peãenje, saã. Potem pa: muzika,<br />
pevaljka, pa do zore. Zmeraj do zore, tovari‰, ker to<br />
je bila Jugoslavija, ki je edina znala Ïiveti, kot ne bo na<br />
tem svetu nihãe Ïivel nikoli veã.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Nikoli nisem bil doli in me ni niti mikalo, sem ga sku-<br />
‰al nekako ustaviti, saj, blatno kolo mi je kar ostalo v<br />
rokah in nisem prav vedel, kaj naj.<br />
Vem, vem, vsi ste zdaj taki, jebe se vam, je odmahnil<br />
Gaja‰ in je dolgo Ïalobno zrl v svoj veliki dim. A kar se<br />
mene tiãe, je ãez ãas spet vzplahutal in si je s ãikom pri-<br />
Ïgal novo cigareto: Zaradi mene si lahko da‰ zamenjati<br />
tudi krv.<br />
Izpustil sem kolo in zasaãen obrnil glavo.<br />
Vsak drugi bi si jo bil moral zamenjati, da bi se sploh<br />
kaj poznalo, mi je neizprosno Ïmirkal v obraz. Samo —<br />
kdo bi jo dal? Kdaj pa je, prosim, Slovenec komu kaj dal?<br />
Dale so zmeraj samo Slovenke — dale so kaplarjem, cestarjem,<br />
carinikom, pometaãem, zato pa je to tako! Zato<br />
pa tudi ti zdaj ãepi‰ tu in ne ve‰ kdo si in kaj bi sploh<br />
rad!<br />
Stegnil sem roko in iz zaboja z orodji izvlekel najdalj‰i<br />
izvijaã. Zaãutil sem, kako prav‰nje se mi je zlizan leseni<br />
roãaj prilegel v dlan in ãutil sem po dolgem ãasu tudi<br />
spet, kako se mi je zati‰ãano razlezlo iz trebuha in me<br />
za‰ãemelo na vrhu ãela. S takim obãutkom pa sem ‰e<br />
zmeraj dobro udaril in ne bi me bilo zadrÏati, ãetudi bi<br />
jih bilo naproti veã.<br />
Pa vendar sem zdaj ‰e zmeraj ãakal.<br />
No, vidi‰! si je namreã Gaja‰ s palcem in kazalcem<br />
pridrÏal cigareto nad zgornjo ustnico in me srepo pre-<br />
15
PETELINJI ZAJTRK<br />
16<br />
BESeDA<br />
meril izpod skoraj spu‰ãenih vek. Tudi o tem te bom<br />
moral ‰e poduãiti, za kako reã se tu dvigne moÏak in za<br />
kak drek niti sluãajno ne, je otresel pepel, kot bi ga bil<br />
tresel po meni in se ob tem nekako sam vase nasmehnil.<br />
Nato je le naglo vstal — morda tudi, da bi bil vendarle<br />
pripravljen — in je tiho dejal: Ko se bo‰ tepel zaradi politike,<br />
tovari‰, se bo‰ zmeraj tepel zaman. Ko se bo‰ pa<br />
tepel za kruh ali babo, takrat, vidi‰, pa bo Gaja‰, ãe bo le<br />
treba, zmeraj ‰e korak pred tabo.<br />
Predal sem izvijaã v levico in si obrisal vroãiãno dlan<br />
ob hlaãe. Vedel sem, da me ni ustavil z besedami, ki so<br />
se mi navsezadnje zdele celo puhle; ustavil me je z naãinom<br />
nekoga, ki je povsem prepriãan, da ima prav in<br />
zato niti ne verjame, da sem se res pripravljen bosti.<br />
Zdaj pa, ali je bilo s tem res tako, ali pa je bila vse le igra,<br />
o tem bi v tem zocu le steÏka sodil. Mojster iz slepe ulice<br />
je bil paã gladka in hitra riba.<br />
Prav, sem torej rekel. Pozabiva.<br />
To pa niti sluãajno, je pristopil, mi zmaknil izvijaã in<br />
ga zaluãal v koprive, ki so od strani obra‰ãale delavnico.<br />
Ali paã ravno kontra, se mi je povsem od blizu zazrl v<br />
obraz. Zapomniva si raje to kot tvoj prvi vraÏji, usrani,<br />
u‰ivi vajeni‰ki dan, mi je trdo poloÏil ãrno dlan na ramo<br />
in me povlekel k avtu.<br />
·la sva potem tudi Ïe, ‰e preden sva sploh kaj tu postorila,<br />
v bife v sosednji ulici. Bila je to oguljena in ne
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
ravno vohka luknja, kakr‰nih sem se Ïe nekaj ãasa sicer<br />
ogibal, a kaj ko je bilo zdaj vendar jasno, da je bil prav<br />
tu mojstrov najljub‰i kot. Zbirali so se v njem, ki kot da<br />
so se ustavili le mimogrede: ‰oferji dostavnih vozil, terenski<br />
mojstri in delavci, prikriti alkoholiki vseh ãudi, od<br />
policajev do gimnazijskih profesorjev, pa tudi kak profesionalec,<br />
kajpada, ki je ‰e Ïivel le, da je lahko pil. In ãe<br />
se Ïe niso res vsi poznali med sabo, so se nekako ãutili,<br />
zato je tu beseda paã zmeraj dala besedo, ali kaj veã. To<br />
veã, pa je bila seveda runda, ali kakor je mojster tokrat<br />
napletel: Moj novi vajenec bi vam rad nekaj rekel!<br />
Ampak, saj sem brez ficka! sem se prihuljil in v dokazilo<br />
obrnil Ïep.<br />
Odkar si Gaja‰ev ima‰ paã na vseh svetih mestih garant!<br />
me je opomnil z dvignjenim kazalcem in je obenem<br />
pomignil toãajki, ki je kot po nekem nakljuãju v<br />
rokah Ïe drÏala zguljen rumen zve‰ãiã. Dvignila ga je<br />
nekako zmagovito in Ïugajoã obenem, kakor sodnik pri<br />
nogometu pokaÏe karton, nato pa je med blagodejnim<br />
nasme‰kom Ïe segla po opranih kozarcih in je jela nalivati<br />
vsem.<br />
·e dobrih devetindvajset dni, pa bo‰ dobil prvo plaão,<br />
mi je nazdravil mojster in pomeÏiknil, kot da se skupaj<br />
odpravljava krast. Vse prave babe v mestu bodo takrat<br />
Ïe vedele, kdo si in s kom si, zato bo Ïe prav, da prej kaj<br />
17
PETELINJI ZAJTRK<br />
18<br />
BESeDA<br />
pametneje porabi‰ in jim ne da‰ ravno vsega, se je glasno<br />
zareÏal in smejali so se kajpada tudi drugi.<br />
Pil sem in zaãuda sploh nisem pomislil, da bi lahko ‰e<br />
pobegnil. Nekaj je bilo v tem njegovem naãinu s ãemer<br />
me je kratkomalo zasvajal. Paã: nisem bil vajen, da lahko<br />
nekdo vsemu navkljub tako prostodu‰no vihti vrat in<br />
gobezda. Sam sem se namreã, vsaj tako se mi je ‰e takrat<br />
zdelo, zmeraj gnetel na robu in dihal v vmesnih prostorih.<br />
Bila mi je to Ïe zgodaj v otro‰tvu pridobljena<br />
drÏa, saj sem bil Dj in razen nekoã babice nisem imel<br />
nikogar, ki bi se kakorkoli postavil zame. ·e manj, seveda,<br />
ki bi mi rekel, da je lahko svet vsaj kdaj tudi zame.
PETELINJI ZAJTRK<br />
5.<br />
BESeDA<br />
M ojster Gaja‰ je Ïe od leta 1991 Ïivel sam. Leta<br />
1979 ga je zapustila prva Ïena, nekako v ãasu<br />
slovenske osamosvojitve pa potem tudi druga. Ma‰ãeval<br />
se jima je tako, da se ni spomnil njunih imen. Pa tudi o<br />
otrocih je pravil zmeraj drugaãe: vãasih jih kajpada<br />
sploh ni bilo, vãasih je bila to postava v ko‰arki, vãasih<br />
celo nogometno mo‰tvo z rezervami. A ãeravno ni bilo<br />
nikoli na spregled niti enega, bi ãlovek bolj verjel slednjemu,<br />
saj sploh ni bil tip, ki ne bi pu‰ãal takih sledi. Pa<br />
‰e tudi sedaj je bilo ravno nasprotno: prihajale so Ïenske,<br />
take in drugaãne, s takimi in drugaãnimi avtomobili,<br />
ki so si bile dobre z njim, bolj kot je to obiãajno za ‰e<br />
tako stalne stranke.<br />
Sprva mi je o njih pravil takole: Boj se takih, ki bi ti<br />
dale za cin‰pulo ali anlaser. Pri teh se potem zmeraj pomalem<br />
kvari, ti pa kmalu ugotovi‰, da nimajo niti toliko,<br />
da bi jim lahko kdaj zaraãunal vsaj delovno uro. Nato<br />
je sãasoma ‰e pridal: Boj se takih, ki poãepnejo Ïe za<br />
‰ofer‰ajbo in te pri tem gledajo, kot bi bil vsemogoãni.<br />
·ajbo jim bo‰ morda res ‰e lahko zaraãunal vsaj po poloviãni<br />
ceni, a Ïe pri naslednjem popravilu te bodo<br />
19
PETELINJI ZAJTRK<br />
20<br />
BESeDA<br />
imele kajpada v lasti. Potem pa je ceno ‰e zvi‰al. Boj se<br />
takih, ki so ti rade samo za tehniãni in pa generalko, te<br />
so ‰ele prav vraÏje, me je posvaril. Po cin‰pule bodo ‰le<br />
k enemu, po ‰ajbe k drugemu, ti bo‰ pa le enkrat na leto<br />
res glavni. A kaj ti bo to, prosim, pomagalo, ko pa je ni<br />
na tem hudem svetu huj‰e golazni, kot so iz mehankarskih<br />
delavnic picajzli.<br />
Torej najbolje nobene? sem konãno zinil.<br />
O, ne! je poskoãil in je Ïe spet kadil tam v svojem<br />
kotu. Le to si enkrat zazmeraj zapomni: najbolj‰e so, ki<br />
delajo karambole, me je poduãil z znaãilno dvignjeno<br />
cigareto v ustih. Karambol prismodi Ïensko, kot bi udarila<br />
strela. Zdi se ji, da pa je zdaj kar naenkrat vsega<br />
konec in da se brez tvoje pomoãi sploh ne bo zvlekla.<br />
Sam bog ji namreã ne bo pomagal, saj se je oãitno celo<br />
spravil nanjo in jo kdo ve zakaj maltretira. Pa tudi tako<br />
je: babe, ki delajo karambole, so resniãno neke posebne<br />
Ïenske, je pomolãal in je Ïmirkajoã iskal besed s katerimi<br />
bi to razliãnost opisal. Usekane so, razume‰, je tudi<br />
Ïe kar nekako obupal in je sku‰al opraviti na kratko. Za-<br />
Ïenejo se v tri krasne in so ob tem prepriãane, da imajo<br />
povsod prednost. Ne zmenijo se za svet in Ïivega<br />
boga v tem diru, dokler seveda potem spet ne poãi...<br />
Morda pa so le nerodne, se mi je zdelo.<br />
Vedel sem, da tudi o tem nima‰ pojma, se je obupan<br />
sesedel. Pravim ti vendar o babah, ki so res prave in s
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
katerimi se edino ‰e splaãa, je pridu‰eno zaÏveãil, kot bi<br />
mu ‰lo med zobe staro olje. Le z njimi se ‰e lahko kdaj<br />
znajde‰ na valu, ki te dvigne iz vsega dreka. Le tako lahko<br />
res potuje‰, ne da bi si razbijal glavo, kam te odna‰a<br />
pa kako se bo vse skupaj konãalo...<br />
âeprav to seveda Ïe ve‰, mi je bilo sme‰no.<br />
Kaj — kaj da spet ve‰? je zmedeno vpra‰al.<br />
Kako se bo paã konãalo, sem bil neizprosen. Ali na<br />
strehi ali pa v jarku.<br />
Ti!? se je grdo spaãil in je dolgo nabiral v ustih. Ti: Dj!<br />
je krepko pljunil, nato pa si je z ogorkom glasno sesajoã<br />
priÏgal novo cigareto in se skril v kobaleãih se sivih<br />
oblakih.<br />
ObÏaloval sem, da sva si bila spet tako zlahka na naproti.<br />
A nadvse se mi je zdaj Ïe upiralo tako barantanje<br />
s ãustvi, storitvami in rezervnimi deli. Do Ïensk sem paã<br />
ãutil po svoje in nisem se dal o tem tako po mehaniãno<br />
pouãiti. Imel sem seveda Ïe kake razloge, da bi jih lahko<br />
tudi sovraÏil, a v preseÏku je bilo vendarle ãutenje, ki<br />
mi jih je pomagalo razumeti. Predvsem pa je bilo kajpada<br />
res, da sem se od nekdaj vznemirjeno ãudil, kako pozorno<br />
in tudi skrivnostno so znale Ïiveti s svojim telesom.<br />
Ali pa so si to vsaj Ïelele. Saj tudi vse tiste, ki jih je<br />
zdaj tu omenjal z nemarnostjo, s kakr‰no se jih je najverjetneje<br />
tudi loteval, so potem zopet odhajale polne<br />
svoje posebnosti in vsaj na videz tudi pokonãno.<br />
21
PETELINJI ZAJTRK<br />
22<br />
BESeDA<br />
Dobro, pustiva to, je tokrat zaãuda popustil mojster.<br />
Îe deset let nisem imel vajenca pa sem malo pozabil, da<br />
nekaterih ne more‰ uãiti niti dveh reãi obenem. âeprav,<br />
mojster Vavro‰, ki je vkalil mene, bi mi seveda hudo zameril,<br />
ãe bi le videl, kako se nategujem s tabo kot s staro<br />
mamo. Pri njem namreã ni bilo tople malice pa tudi<br />
ne teleãjega jezika. âe ti je rekel ‰vacaj, si paã ‰vacal, pa<br />
ãetudi je bilo leseno. âe ti je rekel kradi, si paã kradel, pa<br />
ãetudi siromaku. âe ti je pa rekel fukaj, tovari‰, si pa<br />
fukal, ãetudi ni imelo luknje.<br />
Saj, saj, sem ga razumel. Ampak fukal bom pa le raje<br />
po svoje.<br />
Fukal bo‰ ti pasjo mater, je naglo vstal in je pri tem<br />
odrinil stolãek, da se je prevrnil. Prosjaãil bo‰ tu naokoli<br />
in se nekaj slinil, ga je nato ‰e brcnil. Zapravil bo‰ vso<br />
Gaja‰evo slavo, ki zdaj sije tudi nate. Napravil bo‰ en<br />
drek iz kovaãije, kjer so se kovale fine podkve za najbolj-<br />
‰e konje, z zlatim pa so se, da bo‰ vedel, podkovale samo<br />
kobile. Potem se bo‰ pa vpra‰al, kam sem dal u‰esa?<br />
kje sem nosil glavo? kaj sem storil sebi in mojstru, ki mi<br />
je bil kot oãe? Samo, da bo takrat seveda Ïe zdavnaj prepozno.
PETELINJI ZAJTRK<br />
6.<br />
BESeDA<br />
P opoldne je potem pripeljala avto, ki ni prav niã moledovala,<br />
a ji mojster tudi ni zaraãunal.<br />
Bil je to bel mercedes, dobro ohranjen starej‰i letnik,<br />
kakr‰ni so bili v mestu redki, v najino delavnico pa jih,<br />
vsaj v mojem ãasu, niti ‰e ni zaneslo. Pridrsel je z odvzetim<br />
plinom in prav poãasi, da se mi je med vso to<br />
najino utrujeno ploãevino in zarjavelo ‰aro zazdel kot<br />
prisanjan. Niã manj nestvaren pa ni bil v tem dolgem<br />
hipu niti njen obraz nad volanom. O‰inila me je pred<br />
postankom z nekakim dvoumnim mimom, kot bi me<br />
bila Ïe od prej poznala, ali pa morda, kot bi me bila pozdravila<br />
s ‰alo, naj vendar pazim, saj me lahko povozi.<br />
Nato je ta njen smejavi pogled sicer Ïe za‰el k mojstru,<br />
ki je zastal pod napu‰ãem in je seveda meãkal svoj delavski<br />
filter, meni pa se je vendarle zdelo, da me z nekim<br />
skritim oãesom ‰e zmeraj opazi, zato ‰e kar nekaj ãasa<br />
nisem potem vedel, kam bi s pogledom in kako z rokami.<br />
Lepo, da veã niste sami, je nekako zvi‰ka pozdravila<br />
mojstra, saj je bila kljub nizkim petam od njega za col ali<br />
dva vi‰ja.<br />
23
PETELINJI ZAJTRK<br />
24<br />
BESeDA<br />
Vsak je zmeraj sam, je zapel Gaja‰ in sumnjiãavo zatacal<br />
okoli avtomobila. Vsaj to si Ïe enkrat zapomnite,<br />
Bronja.<br />
·ele tedaj sem tudi sam opazil odrgnjen desni blatnik<br />
in zdrobljen Ïaromet.<br />
Bila je torej ena tistih, ki delajo karambole.<br />
Gaja‰ pa tokrat za kavo ni pristavil na plinskem gorilniku<br />
v kotu delavnice, temveã jo je ‰el skuhat v kuhinjo.<br />
Tudi to je navsezadnje priãalo, da mu je bila posebna<br />
gostja. A saj je bila res izjemna — ta lepa Ïenska, ki je<br />
bila veliko mlaj‰a od njega, pa vendar starej‰a od mene,<br />
sicer pa bi le steÏka natanãneje ugibal o letih, ki so jo<br />
napravile tako polno vsega. Sedla je bila na leseno klop<br />
pod napu‰ãem in kljub kratkemu krilu brezbriÏno prekriÏala<br />
noge. Polistala je ãasopis in nekako s posmehom<br />
preletela naslove, nato pa je, ne da bi me pogledala, rekla:<br />
Pa je polna luna oãitno res spet napravila svoje.<br />
Zmignil sem in se krãevito povpra‰al, kaj da je to takega<br />
napravila luna? Pa mi ni ‰e pravi ãas kapnilo, da je<br />
Bronja najverjetneje mislila na voznike, o katerih je videla<br />
v ãrni kroniki, zato sem nekako zapravil priloÏnost,<br />
ki sem jo ves ãas tipal — namreã, da bi jo ogovoril. Mojster<br />
pa se je medtem tudi Ïe vrnil s pladnjem in samo<br />
dvema skodelicama.<br />
Obãutje, ki mi je ohromilo moÏgane in me ustavilo,<br />
mi je bilo neznano in novo. Ne pomnim, da bi bil ‰e kdaj
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
tako v zadregi pred Ïenskami, saj sem sicer ponavadi<br />
zlahka izna‰el priloÏnost, ki je zbliÏevala in tudi zasvajala.<br />
Tokrat sem bil Ïe od zaãetka povsem na robu. Zdel<br />
sem se sebi kot golobrad vajenec, ki se ‰ele uãi v kateri<br />
smeri se odvijajo vijaki. Obilno slino, ki se mi je nabirala<br />
v ustih, ker je paã nisem upal izpljuniti, sem ãutil kot<br />
mazivo za zatajevano in zajãje jutranje drkanje. Za povrh<br />
se mi je seveda zdelo, da me tudi ona vidi natanko<br />
takega. Sicer pa: saj sem bil res samo vajenec. Razdalja<br />
od zama‰ãenega ja‰ka pred delavnico pa do mizice pod<br />
napu‰ãem, kjer si je Bronja pravkar priÏgala ponujeno<br />
delavsko cigareto, je bila tudi zares razseÏnost, ki je loãevala<br />
in opominjala.<br />
Lovil se je tu za glavo, kot bi bila najmanj totalka, je<br />
dejal mojster in je oãitno imel v mislih nekoga, ki ga je<br />
skrbelo zaradi njenega po‰kodovanega avta.<br />
Slona dela iz muhe, je planila. âe pa bi zaradi njegove<br />
neumnosti pogorela hi‰a, bi pa bila to boÏja volja.<br />
Ja, je prikimal. Tako je to z mo‰kimi, je skomignil, meni<br />
pa sploh ni ‰lo v glavo, da je tako zlahka zatajil vso<br />
svojo poprej‰njo muÏevnost. A tudi tak je bil Gaja‰: vãasih<br />
je zlahka pihnil na du‰o. Ona pa je bila, res, kot bi<br />
hodila ãista du‰a naokoli in sijala z vso svojo nedoumljivo<br />
popolnostjo. In bilo mi je neznansko lepo v njenem<br />
magnetizmu tudi ‰e potem, ko sem se pri delu do krvi<br />
u‰ãipnil v palec.<br />
25
PETELINJI ZAJTRK<br />
26<br />
7.<br />
BESeDA<br />
P oslu‰aj, u‰! mi je kasneje v bifeju pritajeno dejal<br />
mojster. Pred Lepãevo Ïeno si bo‰ paã odslej natikal<br />
za‰ãitna oãala, ali pa ti bom oãi kratko in gladko prepikal<br />
s ‰vas aparatom.<br />
Pred Lepãevo Ïeno? sem trznil.<br />
Dobro ti zdaj Ïe ve‰, kaj je tovari‰ija, se je samo ‰e<br />
namr‰ãil. Edino tu ima ‰e Bog brata, me je v‰ãipnil v<br />
ramo. Zato o tem sploh ne bova na dolgo razpravljala:<br />
tovari‰u se ‰e plota ne po‰ãije, kaj ‰ele, da bi se mu gledalo<br />
Ïeno. Zato pa: ãe je Ïe ne zmore‰ gledati z mehkim,<br />
potem raje zmeraj ‰e pravi ãas obrni glavo, da ti je ne bo<br />
treba meni obraãati.<br />
âe je tako, sem pogledal vstran, kajti res sem se poãutil<br />
krivega.<br />
Seveda, da je tako, me je objel ãez ramo. Pa ‰e prav je,<br />
da je tako.
PETELINJI ZAJTRK<br />
8.<br />
BESeDA<br />
L epec je bil eden izmed tipov, ki so pogostoma prihajali<br />
h Gaja‰u.<br />
Prihajali so namreã tako ‰e Batistuta, Pavlica, Zobar<br />
in Malaãiãi. Batistuta je bil gimnazijski profesor filozofije,<br />
Pavlica vodja voznega parka v Mesni industriji, Zobar<br />
stomatolog in protetik, Malaãiãi pa gostilni‰ki glasbenik<br />
v kombinaciji en moÏ en orkester, ki je predvsem<br />
po okoli‰kih vaseh ‰e zmeraj slovel z zapra‰enim repertoarjem<br />
nekdanje jugo skupine Pro Arte. Vsi skupaj pa<br />
so bili torej tovari‰ija. Ali paã sila pisana dru‰ãina tipov,<br />
ki so se tudi ãez dan radi pomudili v najini delavnici,<br />
zveãer pa so vãasih v bolj ali manj nepopolni zasedbi<br />
posedali za mizo pod napu‰ãem in razcejali vina, ki jih<br />
je bilo v Gaja‰evih shrambah zmeraj dovolj.<br />
Sam sem bil tudi med njimi le vajenec.<br />
Bili so dobri z mano, ker sem jim v loncu na plinskem<br />
gorilniku kuhal debrecenke in frankfurterke, jim hodil<br />
po polnoãi na bencinski servis po cigarete, ali pa jih v<br />
dalj‰ih noãeh, ko niso veã na‰li s kljuãem v kljuãavnico,<br />
razvaÏal po domovih. Batistuta se je pred dnevi ravno<br />
preselil od Ïene k prijateljici, ki si je kot mlada gimna-<br />
27
PETELINJI ZAJTRK<br />
28<br />
BESeDA<br />
zijska predavateljica najela stanovanje v samem starem<br />
sredi‰ãu mesta, Pavlica se je pona‰al z dvonadstropno<br />
vilo v najuglednej‰em primestnem naselju, Zobar je po<br />
spozabljeni noãi ponavadi prespal na delovnem stolu v<br />
ordinaciji, Malaãiãi pa se je preseljeval iz hotelov v gosti‰ãa,<br />
ali kakor je paã naneslo z njegovo muziko, in ni<br />
nikoli govoril o domu. Le Lepec torej, ki je zmeraj prihajal<br />
ob nepredvidenem ãasu in je tako tudi odhajal, se<br />
je oãitno ob vsakih maliganih dobro zna‰el v svojem ‰e<br />
niti ne tako zelo starem bmveju in mu ni bilo treba nikoli<br />
pomagati domov.<br />
Sprva sem bil celo prepriãan, da je zmeraj samo v<br />
prehodu in da se spu‰ãa v to na‰o stransko ulico z neke<br />
relacije med Mariborom, VaraÏdinom in Zalaegerzsegom,<br />
ker ravno tja je paã najpogosteje lazil. Menil sem<br />
celo, da je komercialist, ali kak trgovski potnik, dokler<br />
mi ni Gaja‰ potem le pomalem pojasnil, da je pravzaprav<br />
nekak‰en meneger estradnih pevcev, trgovec s fuzbalerji<br />
in posrednik za dekleta, ki prihajajo v tukaj‰nje<br />
lokale iz Romunije in predvsem iz Ukrajine. Ali drugaãe:<br />
bil je torej, ta na‰ Lepec, tako rekoã ãlovek s scene. Edini<br />
tu, ki je nekoã v Esplanadi popil kavo s ·urjakom, Ïuriral<br />
z Novimi fosili v zasedbi z Djurdjico in otipaval<br />
Ukrajinke, ne da bi mu bilo treba plaãati. Razen tega je<br />
bil zdaj seveda tudi moÏ Ïenske iz belega mercedesa, ki
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
mi je kljub mojstrovi prepovedi prihajala pred oãi z<br />
zmeraj veãjimi angelskimi perutnicami.<br />
Lepec pa so mu seveda rekli, ker je bil nekoã nekomu<br />
lep.<br />
·e najbolj verjetno, da je bilo to mama.<br />
Le v maminih oãeh, pravijo, je vsak lahko lep.<br />
Meni se namreã ni zdel kaj posebnega.<br />
Lepec.<br />
Kveãjemu nasprotno: bil je to namreã visok in pleãat<br />
mo‰ki v tistem odloãilnem pregibu let, ko ostanke mladosti<br />
zaãnejo prekrivati nanosi starosti in na prvi pogled<br />
pravzaprav sploh ne ve‰ ali ugiba‰ o zgaranem tridesetletniku<br />
ali ãilem petesetletniku. Dalj‰i temni lasje, ki so<br />
mu prekrivali u‰esa in silili ãez ovratnik, so bili na temenu<br />
Ïe vidno redki in so mu le v sprijetih pramenih padali<br />
po ãelu. Na izrazito ko‰ãenem in nosatem obazu so<br />
se razznavale ‰tevilne brizgotine, ki jih je bilo za eno<br />
Ïivljenje resniãno preveã in so se nekatere zdele tudi<br />
zlove‰ãe. ·e posebej, recimo, raztrglina pod levim oãesom,<br />
kjer so se mu v dveh smereh poznali sledovi ‰ivov,<br />
ali pa fibrozna otrdlina skorajda na vrhu brade, ki bi jo<br />
bil ‰e najlaÏje staknil z kakim dobro merjenim aperkatom.<br />
Sicer pa je tudi ‰e sedaj tiãal v njem ãloveãek, ki se ne<br />
umakne zlahka.<br />
29
PETELINJI ZAJTRK<br />
30<br />
BESeDA<br />
Poznal sem namreã take tipe — zadrÏane, hladne, fine<br />
—, ki so pristopali v rokavicah in z neko samo njim<br />
razumljivo strategijo popu‰ãali ãez mejo, ko pa se je potem<br />
v njih zgostilo, so te mimogrede oklali z ve‰ãino in<br />
ostrino, ki je zaprla sapo in ti v hipu sfiÏila obrambo.<br />
In prav zato, zagotovo, je imel tudi mojster, ko je imel<br />
teÏave z neizterljivimi strankami, navado reãi: Mu bom<br />
poslal Lepca, pa bo Ïe videl svojega boga! Na obãino in<br />
k dacarjem, kjer je le bolje, ãe se da gladko, pa je seveda<br />
po‰iljal Pavlico, ki je bil svetnik v krajevni skupnosti<br />
in sploh tisti iz dru‰ãine, ki je z Batistuto najÏolãneje<br />
razpravljal o politiki.
PETELINJI ZAJTRK<br />
9.<br />
BESeDA<br />
B eli mercedes je stal pred delavnico Ïe peti dan.<br />
Mojster namreã na svojem pokopali‰ãu starih avtomobilov<br />
ni na‰el rabljenega Ïarometa, ki ga je bil obljubil<br />
Bronji. Lepec, ki ni Ïelel plaãati novega in se je raje<br />
odloãil, da ga bo pripeljal iz Hrva‰ke, pa je zadevo oãitno<br />
tudi po nemarnem odlagal. In tudi meni je bilo — pa<br />
kakorkoli bo Ïe to sli‰ati — tako ‰e najbolj prav.<br />
Po tihem sem sicer komaj ãakal, da bo pri‰la ponj.<br />
Obenem me je bilo tega trenutka nadvse strah, saj je<br />
navsezadnje nisem smel niti gledati, pa tudi upanje, da<br />
bo vsaj ona zopet pogledala mene, je bilo lahko varljivo.<br />
Zato je bilo paã najbolje, da je ‰e kar lahko tekel ãas,<br />
ko se ni niã dogajalo in se ni o niãemer vedelo. Bili so<br />
namreã to pravi trenutki za sanjarjenje — edino boÏjo<br />
hrano, ki sem je bil kdaj v Ïivljenju deleÏen. Lahko sem<br />
upal, da bo zaãutila moj nemir in napravila korak, ki ga<br />
Gaja‰ ne bo mogel prepreãiti. Lahko sem celo verjel, da<br />
si bom slej ko prej izmislil finto, ki bo pritegnila njeno<br />
pozornost, ne da bi mojster to sploh opazil in me naciljal<br />
s polnim pepelnikom. Lahko pa sem se seveda tudi<br />
dotikal ploãevine, ki se je je ona dotikala. Lahko sem se<br />
31
PETELINJI ZAJTRK<br />
32<br />
BESeDA<br />
gledal v ogledalu, v katerem se je tudi ona gledala. Lahko<br />
sem, ko je ‰el mojster na kako poskusno voÏnjo, celo<br />
posedel v njenem avtomobilu in ga vohkal. Saj bil je tu<br />
v Ïametnih sivih prevlekah in zajãji dlaki na volanu le<br />
vonj po njej, o tem sploh nisem dvomil.<br />
Bil je okus, ki ji je povsem pristajal.<br />
Primerljiv bolj z barvami kot s tvarino.<br />
Sestavljen iz ãrne, ãe‰njeve in modrine.<br />
Nekaj bolj temnega torej; nekaj, ne kar tako; nekaj,<br />
kar se ne oprime Ïenske v slabi drogeriji in ne njenega<br />
avtomobila na vsakodnevni poti v sluÏbo in domov. A<br />
kaj, ko nisem upal vpra‰ati Gaja‰a, s ãim se ukvarja? kaj<br />
poãne? kam zahaja? Veliko bolje bi namreã potem vedel<br />
o tem njenem posebnem okusu, ki ga doslej nisem sreãeval<br />
pri nobeni. Toda Gaja‰ je bil — tako sem si paã domi‰ljal<br />
— ‰e zmeraj na preÏi za mojimi obãutki.<br />
Mercedesa pa tudi ‰e nisva porihtala, je zmajal zveãer,<br />
ko sva izjemoma posedela sama.<br />
Res bi lahko Ïe pripeljal to luã, sem menil.<br />
Ne bo je, dokler je ne bo primoral, da ga bo prosila na<br />
kolenih, je privzdignil obrvi in me pomenljivo premeril.<br />
A saj mu res ni lahko z njo, je nato ãez ãaz sku‰al pojasniti.<br />
Velika loterija je bila to in velika gostija, je napletel<br />
v svojem znaãilnem naãinu, iz katerega ‰e zmeraj nisem<br />
povsem razbiral. Na koncu pa mu je od vsega seveda<br />
ostala le gos.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Gos? sem torej vpra‰al.<br />
Gospa! je pomenljivo povzdignil kazalec. Madam, ki<br />
mu ga ni nikoli niti pofafala, medtem ko je siromak pucal<br />
tudi sekrete, samo da ji je lahko vsaj za silo postiljal<br />
v belem.<br />
Tega paã ne razumem, sem vztrajal.<br />
Saj ni kaj razumeti, ker ni vic, ampak kar cel roman,<br />
je odmahnil. Lep‰e od lep‰ih so si pulile lase zaradi njega.<br />
Imel jih je lahko sedem v eni noãi, ãe je le pomignil.<br />
Ni jih bilo niti na televiziji, ki jih ne bi lahko nategnil.<br />
On pa se je, sam vrag ve zakaj, zagledal ravno vanjo, ki<br />
ni ‰la nikoli bosa po strni‰ãu. Bila pa je za povrh edinka<br />
pokojnega Habjana, javnega toÏilca, ki je najbolj renãavo<br />
preganjal ravno take, kot je bil Ïe takrat Lepec. In<br />
zdaj si torej lahko samo misli‰, kaka je bila to hajka in<br />
kak je bil to cirkus, ko je mesto obkroÏila novica, da sta<br />
se ta dva sprijela. Za vsak drek so ga imeli nekaj prvih let<br />
na milici. Vse dobre posle so mu sãasoma uniãili. On pa<br />
si je bil, ko se je petinosemdesetega po eni taki veãji svinjariji<br />
vrnil iz aresta, sposodil toliko denarja, da je lahko<br />
pogostil veã kot tristo svatov in si jo je kajpada pripeljal.<br />
Stari Habjan pa se je je ‰e v tisti noãi odrekel in jo<br />
razdedinil.<br />
Seveda sem kar zijal, kajti pripoved me je res zadela.<br />
Gaja‰ pa si je s ãikom razÏaril novo cigareto in se je<br />
ves blaÏen smehljal v obilnem dimu. Ni mu bilo namreã<br />
33
PETELINJI ZAJTRK<br />
34<br />
BESeDA<br />
veãjega uÏitka, kot ko je z vtisom zmogel sogovornika in<br />
mu izvabil ãudenje.<br />
Stra‰na zgodba, sem konãno rekel.<br />
Stra‰na, stra‰na, je pihnil mojster.<br />
A taka Ïenska —? sem pomislil. Taka Ïenska paã Ïe ne<br />
more biti gos.
PETELINJI ZAJTRK<br />
10.<br />
BESeDA<br />
Z<br />
Ïenskami je imela tovari‰ija oãitno sila razliãne izku‰nje.<br />
Tudi zato, najverjetneje, so si bila njihova<br />
mnenja nadvse navzkriÏna in nemalokrat meni komaj<br />
razumljiva. A nekaj je bilo za tem omizjem vendarle<br />
skupnega: slastno in soãno so si bili pravili o svojem mesenem<br />
Ïivljenju, medtem ko so bili pogovori o ãustvih<br />
prava redkost, ali pa so bili tako zelo okoli‰avi in jecljavi,<br />
da je bilo le slutiti kaj jih pravzaprav greje in kaj Ïuli.<br />
Batistuta je Ïe nekaj veãerov zapored posegal s prepriãanjem,<br />
da je bila njegova biv‰a Ïena neozdravljivo<br />
histeriãna in da ga je s to svojo pohabo skorajda pahnila<br />
v alkoholizem. Histerija da je bila namreã edini naãin s<br />
katerim je ta nesreãna Ïenska uveljavljala svoje mnenje<br />
in pa seveda tudi zahteve. Bil je prepriãan, da ga je ravno<br />
s tem sprva nezavedno spremenila v odsotnega oãeta,<br />
ki se je vse bolj umikal iz druÏinskega Ïivljenja in ji<br />
prepu‰ãal tudi vzgojo otrok. Ko pa so ‰le vse te zakonske<br />
reãi Ïe povsem navzkriÏ, se je v nemi grozi oprijel<br />
kozarca. Pomagala pa mu je v tem brezupu seveda lahko<br />
le druga, ki mu je bila nekako bolj razumsko dorasla.<br />
·ele ta je namreã lahko tudi dojela, da nima ob sebi<br />
35
PETELINJI ZAJTRK<br />
36<br />
BESeDA<br />
vodovodarja in pleskarja, ali paã tisoãmojstra, ki bi ves<br />
svoj prosti ãas namenjal zgolj popravljanju in zalj‰anju<br />
skupnega gnezda, temveã, prosim lepo, diplomiranega<br />
profesoraja filozofije, ki ga v Ïivljenju zanima ‰e vse kaj<br />
drugega kot so pregorele Ïarnice in odpadli omet.<br />
Pavlica ni s takimi teorijami seveda niti malo sogla‰al,<br />
saj je menil, da je profesor v zakonu zatajil ravno zaradi<br />
tega, ker ni znal priviti Ïarnice in prepleskati stanovanja.<br />
Ali celo ‰e veã: bil je prepriãan, da ga je tudi ta druga<br />
sprejela le zaãasno in to seveda samo zato, ker je oãitno<br />
premlada in se ‰e ne zaveda, da premnogih nujnih reãi<br />
v Ïivljenju ni mogoãe obrniti z besedami. Mo‰ki, da je<br />
paã ‰e zmeraj tisti, ki mora ‰e pravi ãas poskrbeti, da bo<br />
imela hi‰a ãim veã vogalov, Ïena pa ãim veã otrok. Le<br />
Ïenska, ki ima zmeraj kje pometati in kaj likati, namreã<br />
nima ãasa za fantaziranje. MoÏu pa je navsezadnje potem<br />
celo hvaleÏna, ko ji kdaj malo pomaga. Glede vzgoje<br />
otrok pa je tako in tako Ïe od nekdaj tako, da naj mati<br />
poskrbi za hãer in oãe za sina. Kar je pri vsem skupnega,<br />
je pa tole: mati naj otroke ‰e pravi ãas pouãi, kako si<br />
prav obri‰ejo rit, oãe pa naj poskrbi, da se ne bodo potem<br />
v Ïivljenju pred vsem, kar jim ponuja svet, obrisali<br />
le pod nosom.<br />
Tedaj je Batistuta konãno iztisnil: Pavlica, ti si kreten!
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Takoj za tem pa ‰e: Pavlica, ti si en navadni podalpski<br />
kreten, kakr‰nim bi bilo treba z zakonom prepovedati,<br />
da se ‰e sploh razmnoÏujejo!<br />
Pavlica pa je povsem mirno odvrnil: Karkoli bo‰ rekel<br />
in karkoli sem Ïe — svoje otroke sem pa le zmeraj poujãkal<br />
in jih pogrel! Tvojih pa tebi Ïena na pusti veã niti<br />
videti!<br />
In le Gaja‰u gre seveda tudi tokrat zahvala, da nista<br />
pometla kozarcev in si oskubila brk. Zganil je namreã s<br />
kolenom majavo mizo, tako pozvonil s polpraznimi steklenicami<br />
in oznanil: Tukaj se Ïe ne bomo dajali zaradi<br />
fraã! Pol Ïivljenja sem se bil tolkel za to svoje osvobojeno<br />
ozemlje, zdaj pa naj zopet jem njihov drek!<br />
Saj, saj, je v hipu popustil profesor.<br />
Vodja voznega parka, ki mu je torej tokrat pripadla<br />
vsaj majcena zmaga, pa je le dobrikavo Ïmirkal in je sogovorniku<br />
preko mize znaãilno zvi‰ka ponudil svojo<br />
zalito dlan.<br />
Zobar, ki je bil ves ta ãas nekako skromno, ali paã uvidevno<br />
tiho, pa je ‰e zmeraj bolj zase dejal: Vrag je s tem,<br />
vrag.<br />
MoÏic, ki jih je ‰tel Ïe krepko ãez petdeset in je z Gaja‰em<br />
vãasih Ïe z zanimanjem razpravljal tudi o spremembah<br />
pokojninske zakonodaje, namreã ni bil nikoli<br />
poroãen in je ‰e zmeraj Ïivel pri mami. Vse njegove poti<br />
do Ïensk so bile razpredene okoli zabavi‰ã vse tja doli<br />
37
PETELINJI ZAJTRK<br />
38<br />
BESeDA<br />
do âakovca in zavite v slutljivi noãni pla‰ã, ki so ga kdaj<br />
pa kdaj presvetlile le anekdotiãne iskrice. Te sta kajpada<br />
prina‰ala Lepec in pa predvsem Malaãiãi, ki si je sterega<br />
fanta nemalokrat po‰teno privo‰ãil. Zobar se je<br />
bojda prav zaradi spo‰tovanja do Ukrajink nekaj let zapovrstjo<br />
udeleÏeval teãajev ru‰ãine v Gradcu in je ta<br />
jezik sãasoma obvladal Ïe tako dobro, da so ga nekateri<br />
direktorji ob poslovnih sreãanjih najemali kot prevajalca.<br />
Pogrevala se je njegova obsedenost z nekdaj znamenito<br />
barsko plesalko Silvano, ki ji je v zameno za naklonjenost<br />
prina‰al celo pohana pi‰ãanãja bedrca. Dobroto,<br />
ki jo je imel tudi sam najraje, je seveda pripravljala<br />
njegova mama, zato je bilo njegovo ogorãenje najverjetneje<br />
‰e toliko veãje, ko se je sãasoma razvedelo, da<br />
je noãna dama z njimi v resnici pitala lastnikovega pudla.<br />
Prav niã k ãasti in v slavo mu ni pridevala niti dogodiv‰ãina<br />
s plesalko Magdaleno. Ker ji je, skopu‰ki kot je<br />
paã res bil, bojda dolgoval Ïe vse preveã denarja, ga je v<br />
neki razvratni noãi pustila zvezanega h kriÏu pri kapeli<br />
Svetega Vida in so ga zjutraj na‰li gozdarji. Zaradi tega<br />
se ga je oprijel vzdevek Rezervni Kristus, ki ga sicer<br />
tovari‰ija ni uporabljala, ali pa se je kveãjemu kateri<br />
spozabil v njegovi odsotnosti.<br />
Zobar je sicer tudi ‰e v najgloblji pijanosti zmeraj<br />
krãevito zanikal, da je imel ob razpelu spu‰ãene hlaãe in<br />
da sta se ‰la z dotiãno spet KriÏev pot. Trdil je, da je vso
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
to norijo z njim uprizorila zelena albanska mafija, ki jo<br />
je pretental za borih pet gramov dentistiãnega zlata in<br />
da je Magdalena sodelovala le v toliko, da mu je paã nekaj<br />
prime‰ala v penino. Toda Lepec je seveda ‰e kako<br />
vedel o njegovih nastranostih in doplaãilih za posebne<br />
usluge, zato ni takim zagovorom nihãe tu verjel.<br />
Res pa je bilo tudi, da je Zobar kljub vsemu, in najsi<br />
je bilo to ‰e tako teÏko razumeti, za na‰im omizjem najbolj<br />
vztrajno in dosledno zagovarjal Ïenske. Pa saj ne<br />
morejo, revice, iz svoje koÏe, je ponavadi popevkal. Narava<br />
jih je napravila take, da jim zmeraj nekaj manjka.<br />
Saj: manjka jim med nogami. Umanjka jim Ïe po devetih<br />
mesecih spet iz trebuha. Manjka jim navsezadnje nemalokrat<br />
pod palcem...<br />
Ali pa jim manjka v glavi, je bil ponavadi Ïe spet kdo<br />
povleãen za jezik.<br />
Toda moÏicelj ni take dovtipnosti dopu‰ãal niti za<br />
‰alo. Kdor lahko kaj takega sprdne, seveda ne ve veliko<br />
o naravi in ãloveku, je ponavadi vraãal. Îenske dokazano<br />
posedujejo veliko vi‰jo ãustveno inteligenco kot<br />
mo‰ki. âe pa seveda vemo, da je prav ta vrste inteligence<br />
tisto, kar pomaga misleãemu bitju in s tem seveda<br />
njegovi skupnosti pri preÏivetju in prilagajanju na vsakr‰ne<br />
razmere, potem je vendar jasno, da so prav<br />
Ïenske tiste, ki prepreãujejo, da bi se svet sprião mo‰ke<br />
potentnosti in napuha Ïe zdavnaj razletel na dvoje. Pro-<br />
39
PETELINJI ZAJTRK<br />
40<br />
BESeDA<br />
blem je torej le v tem, da nikakor in z niãemer ne morejo<br />
nadomestiti mo‰kih semenãic, sicer bi jih gotovo Ïe<br />
zdavnaj mirno poÏrle in s tem zazmeraj odstranile brezglavo<br />
nadlogo, ali paã svoje najveãje zatiralce.<br />
Seveda se zlahka razume, da so bili taki doneski k Zobarjevi<br />
razvojni teoriji za Gaja‰evim omizjem deleÏni<br />
predvsem posmeha. A saj za njega je Ïe tako in tako po<br />
tihem veljalo, da je paã malce ãuden, zato mu ni nihãe<br />
nikdar zares oporekal, ‰e manj pa mu je kajpada zameril.<br />
Sam pa sem bil kveãjemu zbegan, ko sem bil vse pogosteje<br />
na njegovi strani. Vsa ta zadrta mo‰ka prisega<br />
mi je namreã ‰la vãasih res Ïe po‰teno na jetra.
PETELINJI ZAJTRK<br />
11.<br />
BESeDA<br />
V<br />
soboto je obstala Bronja sredi dvori‰ãa, kot bi jo<br />
bila tu pozabila noã.<br />
Z mojstrom sva si ravno priÏgala prvi jutranji cigareti<br />
in sva krmeÏljava ãakala, da bo v lonãku nad plinskim<br />
gorilnikom zavrela voda za kavo. V hipu sva se nato<br />
spogledala, ker sva paã obenem zaãutila nekoga za hrbtom.<br />
Tako se nama je sicer zgodilo Ïe veãkrat, kajti privzgojila<br />
sva si sãasoma nekak jutranji strah pred strankami,<br />
ki so prihajale moledovat in tudi teãnarit zaradi<br />
zaostankov pri popravilu. A tokrat sva oãitno prepoznala<br />
drugaãen obisk ‰e preden sva sploh obrnila glavi.<br />
No, prosim, si je ob hrku zgovoril mojster in si obrisal<br />
dlani ob hlaãe, ãeravno sicer sploh ni imel navade, da<br />
bi segal v roke.<br />
Sam sem grabeÏljivo izrabil trenutek — ta veliki, lepi,<br />
dareÏljivi trenutek, ko sem jo lahko gledal, kako je tam<br />
sredi dvori‰ãa prestopila s pete na peto in so se njene<br />
gladke goleni zalesketale v ‰e Ïolti jutranji svetlobi. Zazdela<br />
se mi je v mnogoãem drugaãna, kot ko sem jo videl<br />
prviã — a kar sem edino ob tem pomislil: bila je ‰e<br />
lep‰a, kot sem jo gledal te dni v spominu. A saj, bilo je<br />
41
PETELINJI ZAJTRK<br />
42<br />
BESeDA<br />
Ïe od nekdaj tako z mano, da sem na Ïenskah, ki so me<br />
pritegnile scela, ‰ele sãasoma opaÏal potankosti.<br />
Pa ne, da se je komu kaj pripetilo? je konãno in ‰e kar<br />
zmedeno vpra‰al Gaja‰.<br />
Hvala za skrb, je odmahnila in naju z zvonkim smehom<br />
odre‰ila. Le ãez v Avstrijo bi ‰e danes morala, pa<br />
sem pomislila, ali me ne bi morda lahko pomoãnik zategnil?<br />
je poprosila in me o‰inila. âe ga boste seveda<br />
lahko teh nekaj ur tu pogre‰ali? je rekla Gaja‰u, meni pa<br />
se je zdelo, da mi je ob tem pomeÏiknila.<br />
Vajenc!? je zategnil mojster, kot bi dejal: pasji drek.<br />
Vas pa, oprostite, paã ne bo vajenec prevaÏal, je zaplahutal<br />
in je Ïe zaãel tipati po zadrgi na kombinezonu, ker<br />
se je paã nameraval takoj preobleãi za na pot.<br />
Ne, prosim! je pristopila. Dobro veste, da ne bi prosila,<br />
ãe ne bi res nujno morala ãez, ga je ujela za zapestje.<br />
Cveto se je ponoãi spet nekje zataknil in kdo ve, kdaj<br />
se bo privlekel domov, ga ‰e kar ni izpustila, ãeprav se<br />
je pulil in se je ves umikal k sebi. Jaz pa vam zaradi njegove<br />
nore glave paã ne bom kvarila posla. Ne bom ga in<br />
pika! O tem se sploh ne bova veã pogovarjala.<br />
Prosim vas no! je konãno re‰il roko iz primeÏa. Kaj pa<br />
je to meni takega? Pa saj mali nima niti paso‰a.<br />
Seveda ga imam, sem zinil.<br />
Ima‰ ti pasjo mater! je kar bevsknil mojster.<br />
âe pa ga res imam! sem zmignil.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
No, vidite! je rekla z glasom, ki ga niso veã dosegali<br />
njegovi ugovori. Vedela sem jaz, da bova midva to zlahka<br />
uredila, se mi je Ïe smejala kot ‰oferju, ki mu lahko<br />
povsem zaupa. Zato sem kajpada Ïe tudi preskoãil po tri<br />
in tri stopnice in se v svoji podstrehi v naglici preoblekel<br />
za na pot.<br />
43
PETELINJI ZAJTRK<br />
44<br />
12.<br />
BESeDA<br />
M ojstrov jugo 45 je bil zanesljivo najbolj zanemarjen<br />
avto, kar sem jih kdaj vozil. V menjalniku gotovo<br />
Ïe predolgo ni nihãe zamenjal olja, sklopka je komaj<br />
‰e prijemala, zavore pa so se Ïe ob najmanj‰em naporu<br />
ogla‰ale, kakor bi bil pohodil maãko. V prtljaÏniku<br />
se je presipalo in ropotalo orodje, na zadnjih sedeÏih<br />
je ‰elestel star ãasopisni papir in najrazliãnej‰a polprazna<br />
embalaÏa, pri nogah se nama je kotalil krompir in<br />
gnila jabolka. Bilo je skratka v tem Gaja‰evem edinem in<br />
najljub‰em avtomobilu kot v ropotarnici in je tako tudi<br />
zavdarjalo. Zato sem si seveda zaman prizadeval, da bi<br />
ji bila voÏnja udobna in sem se Ïe ves prepoten ‰e kar<br />
kobalil v zadregi.<br />
Po tablete grem, ki jih pri nas nimajo, mi je pravila.<br />
Mandelanin se baje imenujejo in uravnavajo Ph vrednost<br />
seãnine, je ãez ãas pojasnila. Prijateljica v Vogo‰ãi,<br />
ki si je med vojno hudo po‰kodovala ledvice, jih nujno<br />
rabi, zato res upam, da jih bom lahko dobila brez recepta.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Gotovo jih boste, sem prostodu‰no zmignil, obenem<br />
pa sem se spra‰eval, ali mi to morda pripoveduje zaradi<br />
mojega djja.<br />
Pri najbolj nujnih reãeh se vãasih z veseljem zakomplicira,<br />
si je nekam zaskrbljeno pogrizljala spodnjo ustnico<br />
in se zazrla skozi ‰ipo.<br />
Z veseljem? sem vpra‰al, ker res nisem razumel.<br />
Z veselje ali ne, me je o‰inila in se ob tem grenko nasmihnila.<br />
âloveku se v takih situacijah Ïe vãasih zdi, kot<br />
da bi imel kdo kaj od tega.<br />
Prestavil sem v tretjo, ãeprav mi sploh ne bi bilo treba<br />
in sku‰al doumeti o ãem mi pravzaprav pravi. Nisem<br />
si namreã smel dopustiti obãutka, da se ne bom znal pogovarjati.<br />
Tudi recept je navsezadnje mogoãe dobiti, sem ji potem<br />
ãez ãas sku‰al pomagati iz zaskrbljenosti. Gaja‰ pozna<br />
Zobarja, ta pa najverjetneje vse zdravnike v mestu,<br />
sem glasno pomislil.<br />
Zelo slabo se poãutim, ãe moram moledovati za nekaj,<br />
kar ljudem tako in tako pripada, je odvrnila.<br />
Ta obãutek poznam, sem pritrdil. Na koncu pa smo si<br />
potem za nameãek kar vsi nekaj dolÏni, ãeprav je v resnici<br />
‰lo, kot tule, recimo, samo za zdravila.<br />
Zopet si je pogrizljala ustnico in se zamaknila.<br />
âutil sem jo v teh trenutkih v svoji bliÏini kot drobceno<br />
nebogljeno, a obenem uporno dekletce, in to mi je<br />
45
PETELINJI ZAJTRK<br />
46<br />
BESeDA<br />
bilo nekaj povsem novega. Vsa tista prepriãljiva in polna<br />
Ïenskost s katero je prihajala na dvori‰ãe se je torej<br />
tu zdaj tako spontano umikala in mi dopu‰ãala celo obãutek,<br />
da mahedram v starem jugoju s ‰toparko, ki se je<br />
paã malce naveliãala domaãega vrta in bi zdaj nekam<br />
‰la.<br />
O tem sem ji potem tudi zaupal.<br />
O! je nekako v zadregi na‰obila ustnice in zazdelo se<br />
mi je, da je celo zardela. Kaka pa je zdaj to pravljica? se<br />
je glasno smejala. Razen tega pa, je potem ‰e dodala: Ne<br />
spomnim se, da bi sploh kdaj v Ïivljenju ‰topala. Tega<br />
me je bilo paã zmeraj malce strah.<br />
Vas da bi bilo tega strah? se mi je zareklo.<br />
âakajte!? se je obrnila na sedeÏu in se mi od strani<br />
vpra‰ujoãe zazrla v obraz. Zakaj pa ravno mene ne?<br />
Tako, sem zmignil. Tako, paã, no.<br />
âe pa vem, da ni — tako! me je ‰e merila, kot da ji je<br />
bilo res nadvse pomembno — to.<br />
âe pa je.<br />
âe pa vem, da ni.<br />
Prav, sem se Ïe omehãal. Presodil sem, kot morda na<br />
bi smel, sem se glasno kesal. A pri Gaja‰u sem paã spoznal<br />
moÏa.<br />
Pokarala me je samo s pogledom in se znenada obrnila<br />
vstran. Skrila je z lasmi ves svoj obraz in me pustila v<br />
molku v katerem sem hlaãal kot bosopeti pamÏ, ki spet
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
ne ve, kako bi zgladil spor in se odkupil za neznansko<br />
lumparijo. Vse drugo bi ji namreã prej omenjal kot<br />
moÏa, do katerega sem bil Ïe od zaãetka zadrÏan, on pa<br />
je tako ‰e gledal skozme, kot se paã gleda skozi vajenca.<br />
Zdaj pa sem si — le vrag to morda ve, zakaj — spet zmesil<br />
z jezikom, namesto, da bi se bil ‰e pravi ãas ugriznil.<br />
47
PETELINJI ZAJTRK<br />
48<br />
13.<br />
BESeDA<br />
M andelanin je potem seveda dobila brez recepta in<br />
‰ele to ji je naposled le spet zvedrilo obraz. Za<br />
‰ilinge, ki so ji ostali, sva ‰la celo v kavarnico na kapuãin<br />
in ananasov sok, ki ga je imela, kot je rekla neizrekljivo<br />
rada. Brkljal sem z Ïliãko po skodeli in nisem bil veã niti<br />
malo tak, kot sem si Ïelel biti in kot sem ob takih prilikah<br />
ponavadi tudi zmogel. Tiho jezo, ki me je ob tem<br />
navdala, sem ãutil kakor srbe‰ãico, ki se mi je preseljevala<br />
po telesu, a se kljub Ïe kar boleãemu obãutku niti<br />
nisem praskal. Bilo mi je ta ãas vseeno, tudi ãe jo zgubljam.<br />
Bila je navsezadnje to res Ïenska, ki je morala ostati<br />
tam — na tisti svoji dalnji strani. Prepovedal mi jo je<br />
bil mojster, straÏila jo je tovari‰ija, zavezovala jo je romantiãna<br />
gostija s tristotimi svati, dodala so se k temu<br />
leta, ki so resda dobro skrita Ïdela tam nekje pod koÏo,<br />
pridelo se je k temu zagotovo ‰e toliko tega, da je bila<br />
vsaka moja drzna misel v resnici ãista fantazija.<br />
Pozabila sem vzeti kaj otroku, me je vzdramila, kot bi<br />
mi brala misli.<br />
Pa mu vzemite, sem skomignil, vsaj navidez ravnodu‰no.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
âe pa nimam veã drobiÏa, se je zvonko posmejala.<br />
No, sem zinil nejevoljno — a to le zato, ker sem ji iz<br />
svojih praznih Ïepov paã teÏko pomagal.<br />
Oj! me je oãitno zopet razumela. Ne zamerite mi —<br />
res sem to neumno rekla, se je ‰e kar smejala. Vãasih<br />
paã kar tvezim, potem pa si kdo zlahka misli, da sem<br />
neka taka, se je na mah zresnila. V resnici pa sem vam<br />
samo zelo hvaleÏna, da ste sploh hoteli z mano. Morala<br />
sem se nekako znajti in ne bom vam pozabila...<br />
Eh, no, dajte vendar..., sem odhahnil in sem se samo<br />
‰e bolj spotil v zadregi. Brez zveze je predvsem, da vam<br />
mojster ‰e ni popravil avta, sem se navidez branil pred<br />
hvaleÏnimi pogledi, ki so dolgo dolgo potovali k meni in<br />
so bili od vsega, kar sva si lahko ‰e tukaj rekla, prijaznej-<br />
‰i in lep‰i.<br />
Popravil ga bo, ko ga bo popravil, se je spet smejala.<br />
Saj ga vendar Ïe poznava, je odmahnila ãez mizo in me<br />
povlekla za komolec, da paã greva.<br />
Stopil sem za njo, ‰e zmeraj kakor bos in kakor v tistih<br />
hlaãah, le da zdaj tudi ‰e kot kuÏek hvaleÏen za pogled,<br />
dotik in za bliÏavo, ki se mi je zopet zdela zmagovita<br />
kot nekomu, ki je ravnokar preplaval morje. Bil sem spet<br />
oãitno res tako pijan od vsega, da mi je ob speljevanju<br />
dvakrat crknil avto — tisoãkrat prekleti jugo, predpotopni<br />
letnik ‰e iz ãasov, ko se je na Balkanu ‰e nekomu<br />
zdelo, da bi se dalo tak pleh izvaÏati celo v âezluÏo.<br />
49
PETELINJI ZAJTRK<br />
50<br />
14.<br />
BESeDA<br />
M orda je laÏje preÏiveti svoj vek, ãe ‰e lahko verjame‰,<br />
da svet urejajo nakljuãja. A mene se je tokrat<br />
paã spet dotaknilo drugaãe, ko je Lepec potem Ïe<br />
takoj popoldne pripeljal tisto luã in vse potrebno za popravilo.<br />
Razen tega pa — se mi je zdelo — se mu je za<br />
njen mercedes zdaj nenadoma nadvse mudilo.<br />
Mojster, ki se je Ïe dopoldne, ko sva ‰la z Bronjo ãez<br />
ãez mejo, predolgo zamudil v bifeju in si je potem dotakal<br />
tudi ob kosilu, mu je seveda vse obljubil do veãera,<br />
potem pa se je ‰e kar in kar prerekal z Lajko. Bila sta si<br />
namreã zlahka v svaji, ko mu kaj ni bilo po volji, ali pa<br />
mu ni di‰alo delo, kajti psiãka se je na nergavost praviloma<br />
odzivala z nezasli‰anim cvilavim bevskom in neobrzdanim<br />
nemirom. Dajala sta se tako do onemoglosti,<br />
dokler potem ni vãasih celo strgala verigo in pobegnila,<br />
da sva jo tudi Ïe do jutra iskala in klicala po predmestnih<br />
dvori‰ãih in zarobjih. Vrnila pa se je zmeraj<br />
‰ele, ko jo je Gaja‰ takorekoã na kolenih prosil, ji obljubljal<br />
pljuãno peãenko in se zaklinjal pri vseh svetnikih, ki<br />
jih je zaãuda poznal veã, kot sem predvideval.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Ta tvoja nehvaleÏna natura in pasja pamet! je zdaj zaãenjal<br />
znova. Srebrno korito ima‰ pri meni in Ïelezno<br />
streho! ji je oãital — misleã kajpada na masivni srebrni<br />
pladenj, v katerega ji je edino prina‰al hrano, in na odsluÏenega<br />
golfa, ki ji ga je postavil k plotu namesto utice.<br />
Pa se ‰e zmeraj dere‰ le name, nobenega pravega<br />
fakina pa nisi na tem dvori‰ãu nikoli ‰e niti oblajala! jo<br />
je obtoÏeval. âetudi zagotovo sama prav dobro vidi‰, da<br />
prihajajo sem sami ocvirki in pljunki! jo je prepriãeval.<br />
Nosijo se in pr‰ijo in se v zlatih barvah kaÏejo naokoli,<br />
jaz pa naj jim tu lepo ‰e kar naprej zastonj klepljem in<br />
‰raufam! ji je pojasnjeval. Na uro in na minuto naj jim<br />
obljubim — na tisti hip naj sem pripravljen, ko se jim<br />
dvigne v hlaãah, je toÏil. Prekleta banda kurbirska, stokrat<br />
prekleta svojat hoh‰taplerska, golazen zlikana in<br />
po‰tirkana, da so se morali spraviti ravno name! je potem<br />
ob najbolj du‰kajoãih kvantah za nekaj ãasa pozabil<br />
nanjo in je v krãevitem besu poplesoval in plahutal<br />
za vogali.<br />
Kar nekajkrat sem mu bil sicer medtem Ïe rekel, da<br />
lahko luã tudi sam zamenjam, ali pa se danes lotim vsaj<br />
blatnika, a me seveda ni niti sli‰al. Ko pa mu je konãno<br />
le seglo v uho in je torej nekako doumel, da mu Ïelim v<br />
resnici pomagati, je zabol‰ãal vame, kot bi se zdramil iz<br />
sna.<br />
51
PETELINJI ZAJTRK<br />
52<br />
BESeDA<br />
Ti, mi je ‰epnil. No, je zazvzdihnil v nekakem olaj‰anju.<br />
Hvala mu na vi‰avah, da zdaj vsaj ti lahko vidi‰,<br />
kako je vse to sranje okoli mene, se je ves oÏet sesedel in<br />
je tipal po Ïepih za cigaretami. Za pol leta nazaj mi dolguje,<br />
pa gospod ni niti omenil, da ima vsaj zabeleÏeno.<br />
Ampak samo — spet: âe bi se dalo? Seveda bi se. Pa bi<br />
se dalo ‰e danes? Seveda ‰e tudi danes. Ampak — potem:<br />
delal bom kot bedak tu do polnoãi in po nepotrebnem<br />
tro‰il elektriko, zjutraj pa mi bo potem rekel hvala<br />
lepa. Ali pa se bo kveãjemu izgovarjal, da mi prinese<br />
v petek. Jaz pa paã ‰e kako dobro vem, kateri bo spet to<br />
petek. Petek na Nikdarjevo, Dj! To je vsa ta velika Gaja-<br />
‰eva kupãija, ki je ne bo nihãe nikoli razumel.<br />
Mislil sem, da imate to urejeno, sem se zaãudil.<br />
Bilo je res vse drugaãe v komunizmu, je konãno izbrskal<br />
cigareto in jo slastno oslinil. Takrat se je paã ‰e<br />
nekako dalo, je poka‰ljal v svoje dime. Tam se je vzelo in<br />
tu dodalo, pa se je takega ajnc-cvaj skrpalo. Zdaj pa se<br />
vsenaokoli samo ‰e zapirajo pipe, ljudje pa paã ne razumejo,<br />
da mora tudi Gaja‰ od neãesa Ïiveti.<br />
Torej mu ne bova popravila? sem ugibal z nekakim<br />
otroãjim strahom, da mi bo Bronja zamerila.<br />
Seveda bova, je tlesknil z jezikom. Popravila bova in<br />
zaraãunala, se je celo nasmehnil. Zaraãunala bova in<br />
pribeleÏila, je zapisal po mizi s kazalcem. Potem bova pa<br />
ãakala, da bo Lepec konãno ujel veliko ribo in naju bo
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
ãastil vsaj s polovico, je pomeÏiknil, kot bi ga konãno le<br />
pretentala.<br />
Zmignil sem in se napotil v delavnico. Gaja‰ pa se je<br />
izmuznil v kuhinjo in se vrnil na dvori‰ãe z velikim kosom<br />
peãene zarebrnice, ki nama je ostala ob kosilu. Z<br />
Ïepnim noÏiãem jo je v dlaneh skrbno razrezljal na ko-<br />
‰ãke, nato pa je poãasi in kar nekako skesano odhlaãal<br />
k Lajki, ki se je medtem Ïe pomirila in se zavlekla v svojega<br />
golfa.<br />
53
PETELINJI ZAJTRK<br />
54<br />
15.<br />
BESeDA<br />
L epec zveãer k sreãi ni pri‰el po avto. Tip je najverjetneje<br />
predvidel, da ga ne bova zgotovila, saj je bilo<br />
treba blatnik obdelati s kitom in nato ‰e seveda pobarvati.<br />
Napletlo pa se je spet tudi tako, da se je ob sedmih<br />
oglasil Batistuta, ki mu je neki zaskrbljeni stari‰ na govorilnih<br />
urah vsilil petlitrsko plastenko rdeãega vina, ob<br />
osmih pa je potem priãebljal ‰e Pavlica, ki je v tranzitu<br />
zmaknil avstralsko ovco in jo je medtem doma Ïe tudi<br />
pripravil za peko.<br />
Korupcija tukaj ni produkt politiãnega sistema in tudi<br />
ni problem drÏave, temveã gre pri tem zmeraj in praviloma<br />
za vpra‰anje posameznika, je razlagal profesor,<br />
medtem ko nam je natakal svoj dobiÏ. Dokler bodo tu<br />
ljudje zdravnike plaãevali z uplenjenimi srnjaki in mufloni,<br />
odvetnike z letnimi ãlanarinami v golf klubih, politike<br />
pa z gradbenim materialom, medtem ko bodo ‰olnikom<br />
‰e zmeraj prina‰ali le jajca in kislico, seveda ni<br />
upanja, da bi se Slovencem zbistrila pamet in bi se jim<br />
razsvetlil um. Ob takem maloumju pa kajpada ‰e zdaleã<br />
tudi ni mogoãe priãakovati tiste kritiãne mase, ki bi na‰e<br />
druÏbeno Ïivljenje nekako dvignila na vi‰jo raven in ga
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
predvsem seveda napolnila z novo kakovostjo, je bil po<br />
prvih poÏirkih res kislega vina samo ‰e bolj prepriãan.<br />
Kajti, o tem paã ni nobenega dvoma: lopov bo volil lopova,<br />
bedak bedaka, pameten pa ‰e najraje nikogar — in<br />
tako bodo o na‰i skupni usodi seveda ‰e naprej odloãali<br />
ljudje vpra‰ljivih kvalitet in sumljivega kova, je zaokroÏil<br />
razmi‰ljanje in si kljub grenkobi v goltancu znova natoãil.<br />
Ko ãlovek takole dan za dnem opazuje, kaj vse si<br />
zmi‰ljujejo novodobni direktorji, se mu prej ali slej res<br />
obrne v Ïelodcu, je tudi Pavlica tokrat uvedel svojo udeleÏbo<br />
z nadvse angaÏiranim monologom. Potem, ko je<br />
prvi nekako poãastil bratov‰ãino z gamsom, smo morali<br />
za drugega nemudoma priskrbeti medvedje ‰ape, zdaj<br />
pa so, bogmeda, na vrsti Ïe ovce naravnost iz Avstralije.<br />
âe bo ‰lo to tako naprej, bomo kmalu morali v lov za<br />
pelikani in tropskimi gosenicami, ali pa si bo naposled<br />
kateri zaÏelel ‰e kak ãlove‰ki zrezek, je zmajeval, medtem<br />
ko je razkazoval svoj dragoceni plen. In vse to se seveda<br />
mirno dogaja v ãasu blokiranih raãunov, odpu‰ãanja<br />
vi‰kov delovne sile, steãajnih postopkov in sploh<br />
vsega tistega, kar bi v deÏeli Ïe zdavnaj moralo sproÏiti<br />
vsesplo‰ni preplah in nas prepriãati, da je treba take patrone<br />
nujno sklatiti in pozapreti, je bil bolj kot obiãajno<br />
ogorãen in je naravnost terjal skupno izjavo s katero bi<br />
55
PETELINJI ZAJTRK<br />
56<br />
BESeDA<br />
tovari‰ija obsodila neodgovorne in lahkoÏive direktorje.<br />
Toda Gaja‰ in Batistuta sta zdaj tuhtala le ‰e o tem,<br />
kako bi direktorsko ovco ãim prej spravila na raÏenj.<br />
Najbolje bo, da tam zadaj podkuri‰ z bukovimi poleni,<br />
mi je velel prvi in me je kar zrinil od mize. ·koda bi<br />
bilo to kvalitetno meso cvreti na nekvalitetnem ognju,<br />
‰e bolj pa bi bilo ‰koda, ãe ne bi z njim sosedom vsaj<br />
malo po‰ãemeli v nos.<br />
Medtem, ko se bo razgorelo, pa lahko potem lepo v<br />
miru pripravi‰ drog, je dodal drugi. Treba bo to z obãutkom<br />
vrteti vsaj tri ‰tiri ure, ãe res Ïelimo, da se nam ne<br />
bo potem blejalo v Ïelodcu.<br />
In tako sem torej nalagal in vrtel vse do polnoãi, medtem<br />
ko so trije modri pomalem posrebali kislico in so si<br />
zdaj Ïe toãili iz rezerv. Med steklovino v shrambi se je<br />
namreã praviloma zmeraj ‰e na‰la polna steklenica, o<br />
kateri je Gaja‰ ponavadi vedel natanko povedati kako je<br />
priromala k njemu in kako dolgo je Ïe ãaka na ta sveãani<br />
trenutek. OpaÏal sem tudi, da je bila kakovost pijaãe, ki<br />
se mu je kar po nakljuãju zna‰la v rokah, praviloma<br />
ugla‰ena z navdihom, ki ga je sproÏal dogodek; in danes<br />
je torej paã Ïe bil dogodek, saj so si nazdravljali z ma‰nim<br />
vinom, s katerim je meÏnar Lojze plaãeval oÏivljanja<br />
svojega vse pogosteje crkavajoãega hro‰ãa.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Prihajali so vmes seveda tudi za vogal, kjer sva z Lajko<br />
postopala okoli Ïerjavice in Ïmirkala v dimu, ki ga je<br />
nek skriti in nagajivi noãni veter ves ãas obraãal ravno<br />
v naju. ·ãipali so in gulili peãenje, ki se jim potem v<br />
ustih ‰e zmeraj ni zdelo dovolj dobro, zato je Pavlica ‰e<br />
kar prilagal v Ïerjavico, Gaja‰ pa je zmajeval nad uvoÏeno<br />
robo, ki da je zaãuda ne morejo zmehãati niti na‰a<br />
najbolj izborna drva. Naposled ga je potem pre‰inilo:<br />
Kaj pa ãe je stvor v resnici umeten?<br />
Umeten!? je vrisnil Pavlica in je zaplahutal, kakor bi<br />
se bil opekel. Kako pa je lahko neka Ïiva stvar umetna?<br />
Pa saj ni Ïiva, je mojster spet od‰ãipnil in je med Ïveãenjem<br />
nadaljeval: Obenem pa se lahko tudi vse bolj<br />
resno vpra‰amo, ali je sploh kdaj bila?<br />
Daj, daj! je zabol‰ãal vodja voznega parka. Kaka pa je<br />
potem lahko ‰e bila, ãe ni bila Ïiva? Bo‰ vendar zdaj rekel,<br />
da so jo pitali mrtvo, ali kaj?<br />
Kdo pa pravi, da so jo pitali? je gabljivo izpljunil. âe<br />
nekaj napravi‰ umetno, potem to pomeni ravno to, da<br />
ti Ïivali ni treba krmiti, ampak jo paã izdela‰, kot, recimo,<br />
izdela‰ avtomobilsko gumo, in je.<br />
Gaja‰, tebi je ‰lo to popovsko vino res mimo riti v glavo,<br />
je zdaj sku‰al Pavlica vso reã razumeti kot ‰alo.<br />
Prosim, prosim, je navidez popustil mojster. A ãe lahko<br />
umetno meso izdelajo v Ameriki, ne vem, zakaj ga ne<br />
57
PETELINJI ZAJTRK<br />
58<br />
BESeDA<br />
bi lahko Ïe tudi v Avstraliji, je potem znova podrezal.<br />
Ne bo‰ vendar rekel, da nisi ‰e tega bral v ãasopisih?<br />
Umetno meso je umetno meso in to je neka povsem<br />
druga reã, kot si ti sploh misli‰, je nadaljeval zagovornik<br />
svojega blaga. Vsak, ki ima toliko v glavi, da ga lahko<br />
izdela, je vendar tudi toliko pameten, da bo takoj napravil<br />
zrezke in ne bo, prosim lepo, zapravljal ãas in materijal<br />
‰e za kosti. In tole so res kosti, vsaj o tem zdaj paã<br />
ne moremo dvomiti, je z gorãim polenom besno udrihnil<br />
po raÏnju, da so tisoãere iskre poletele globoko v noã.<br />
âe naj tu jaz kaj razsodim, potem moram Ïe takoj<br />
reãi, da ima vsekakor vsak malo prav, se je tudi Batistuta<br />
konãno opotekel med njiju. Ali ‰e bolj natanãno: pravima‰<br />
gre najverjetneje kar lepo po polovici, saj je ovca<br />
pol prava in pol umetna, je zamahnil med njiju z razprto<br />
dlanjo in je tako sku‰al tudi simboliãno presekati spor.<br />
Pol prava in pol umetna!? ni bil Pavlica niti malo zadovoljen.<br />
Kaka teorija pa je zdaj spet to?<br />
To, prosim, ni nikaka teorija, temveã ãista resnica! se<br />
je profesor razkoraãil z dvignjenim kazalcem. Ovca je<br />
prava, zato ker je bila Ïiva, in ob vsem na‰em vedenju o<br />
Ïivljenju na zemlji drugaãna niti ni mogla biti, je s<br />
prstom zapisal po zraku in je tudi podãrtal. Umetna pa<br />
je zato, ker so jo vzredili v umetnih Ïivljenskih pogojih<br />
in so jo ves njen ljubi ãas krmili samo z umetno hrano<br />
in drugimi farmakolo‰kimi substancami.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
No, vidi‰!? je bil Gaja‰ zdaj konãno zadovoljen. Kaj<br />
sem pa jaz pravzaprav drugega rekel?<br />
âakaj, ãakaj, se je naslonil nanj Pavlica. Trdil si, da so<br />
jo napravili iz gumija?<br />
Iz gumija!? ga je odsunil.<br />
Iz gumija, ja, si rekel, iz tistega, kot delajo avtomobilske<br />
gume, si rekel, in jaz sem to na svoja u‰esa sli‰al, in<br />
naj se vam ta pes po‰ãije v u‰esa, ãe niste tudi vsi vi prav<br />
dobro sli‰ali, samo, da zdaj tu nekaj obraãate in se nekaj<br />
greste...<br />
Ti bom jaz Ïe pokazal, kdo se tu gre! je mojster v nenadnem<br />
besu planil proti njemu in je pri tem zadel v<br />
kol, na katerem sem doslej vrtel to na‰o nesreãno ovco.<br />
Ko pa se je ob tem vsa zadeva snela in zdrknila v Ïerjavico,<br />
ga je to kajpada samo ‰e bolj razkaãilo. Pograbil je<br />
kol z nataknjenim mesom — ki je bilo, vsaj po mojem<br />
skromnem mnenju, zdaj Ïe res ravno prav peãeno — in<br />
se je z njim kakor s kopljem zapodil za njim. Ti bom jaz<br />
Ïe dal ta tvoj gumi! je bilo samo ‰e sli‰ati izza vogala.<br />
Jedel bo‰ ti ta prekleti gumi, sam vrag, da ga bo‰ glodal,<br />
dokler ti ne bo iz riti lezel...<br />
59
PETELINJI ZAJTRK<br />
60<br />
16.<br />
BESeDA<br />
K o sva z Batistuto pribeÏala za njima na dvori‰ãe,<br />
sva z olaj‰anjem ugotovila, da se je Pavlica sreãno<br />
zatekel v beli mercedes in se ‰e pravoãasno zaklenil. Peãenje,<br />
ki se je med pregonom snelo, je v dveh kosih leÏalo<br />
v prahu, Gaja‰ pa je z naperjenim kolom preÏal ob<br />
vratih. Zdelo se je sicer, da je tudi sam Ïe dojel, da ni<br />
Bronjin avto prav niã zakrivil, in da bo moral tudi<br />
vzvratno ogledalo, ki ga je oãitno v naletu vendarle sklatil,<br />
navsezadnje sam popraviti, ali paã zamenjati. Kljub<br />
temu sva se mu bliÏala po prstih in sva ga v en glas rotila,<br />
naj o vsem bolje premisli in naj ne dela nepotrebne<br />
‰kode.<br />
Polil ga bom z bencinom in zaÏgal! je zareÏal v ‰ipo,<br />
ko naju je konãno le dosli‰al.<br />
Ta bedak bo to res napravil! se je bralo z ozkih ujetnikovih<br />
ustnic, ki je vzravnan sedel v avtu in ni upal<br />
obrniti niti pogleda.<br />
âe naj tu jaz razsodim? se je profesor nekako le dotipal<br />
do kolca in mu ga je sku‰al izpuliti. Med pravimi<br />
borci je boja zmeraj konec, ko se prvi podela v hlaãe, se<br />
je potem dotipal ‰e do njegovih ‰e zmeraj krãevito zati-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
‰ãanih zapestij in jih je zaãel pomirjajoãe boÏkati. Pavlica<br />
pa se je zdaj res usral. O tem ni nobenega dvoma.<br />
Bili smo priãa. Potrdimo lahko tudi pismeno, ãe je treba...<br />
Prav, pa pismeno! je tedaj iznenada sogla‰al napadalec<br />
in je odstavil kolec.<br />
Kako — pismeno? se je zmedel pogajalec.<br />
Lepo, je zmignil. Sede naj tu, naj lastnoroãno napi‰e<br />
in se podpi‰e.<br />
Kaj naj napi‰e?<br />
Kaj — kaj!? Da se je usral, kaj pa? Kaj pa lahko tako<br />
usrane sploh drugega napi‰e?<br />
In tako je torej profesor nesreãnika zlahka prepriãal,<br />
da je v zameno za prostost in odpu‰ãanje, na hrbtni<br />
strani zavrÏene dobavnice po mojstrovem nareku napisal:<br />
Jaz, Pavel ·ãavniãar, imenovan tudi Pavlica, izjavljam,<br />
da sem se dne 5. 9. 1997 v strahu pred gospodom<br />
mojstrom avtomehanikom Pi‰tijem Gaja‰em posral v<br />
hlaãe. Pri tem sta bila navzoãa ‰e gospod vajenec Adi<br />
Slavinec, imenovan tudi Dj, in gospod profesor Jure<br />
Cikuta, imenovan tudi Batistuta, ki to tudi potrjujeta s<br />
svojim podpisom.<br />
61
PETELINJI ZAJTRK<br />
62<br />
17.<br />
BESeDA<br />
K malu za tem, ko smo se torej vsi odgovorni podpisali<br />
in je mojster dragoceno listino spravil neznano<br />
kam, je bilo za omizjem pod napu‰ãem zaãuda Ïe<br />
spet vse tako kot v najbolj‰ih ãasih. Lajka je v svojem<br />
golfu pokljala s kostmi z raÏnja, mi pa smo si nalagali na<br />
kruh debele rezine ‰unke, ki jo je Gaja‰ vzel iz zmrzovalne<br />
skrinje in jo pod toplo vodo vsaj za spoznanje odtajal.<br />
Po‰lo je edino ma‰no vino, zato so si trije modri zdaj<br />
raje toãili slivovko, ki so jo naposled vsilili tudi meni. Bil<br />
sem namreã ves preznojen, osmojen in po vseh napetostih<br />
nekolikaj tudi pretresen. Skrbelo me je zaradi razbitega<br />
vzvratnega ogledala na belem mercedesu, ‰e bolj<br />
pa seveda, ker sem Ïe slutil, da ga mojster po prekrokani<br />
noãi jutri ne bo zaãel niti popravljati.<br />
Ob dveh je potem pri‰el ‰e Malaãiãi.<br />
S svojo rdeão katro brez zadnjih sedeÏev, ker je v njej<br />
paã ponavadi prevaÏal ozvoãenje in instrumente, je zavozil<br />
v krog po dvori‰ãu in je ob glasnem zaviranju ‰e po<br />
pobalinsko pohupal. Ko je potem le ustavil motor in izstopil,<br />
ne da bi sploh zaprl vrata, je bilo Ïe na pogled
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
jasno, da se je tudi muzikant to noã nekje po‰teno nadeval.<br />
Fantje, ta nas res voha! se je otroãje razveselil Batistuta.<br />
Ali pa voha ‰unko!? se je Ïe spet hahljal, ki je podpisal,<br />
da se je usral.<br />
V resnici pa mu samo di‰i sliva, je mojster natoãil v<br />
svoj kozarec in je pri‰lemu ponudil za dobrodo‰lico.<br />
Malaãiãi je zvrnil na du‰ek in je, ne da bi trenil, znova<br />
pristavil. Naj gre vse nekam! je spregovoril ‰ele po<br />
drugem. Konjem igram in kravam! je poprosil ‰e tretjiã.<br />
Skozme gledajo in se ba‰ejo! je spet Ïlopnil, tokrat do<br />
polovice. Prdce izvabljam in riganje, namesto, da bi se<br />
komu odprlo srce...<br />
Ali pa: srce in denarnica, mu je segel v besedo Pavlica.<br />
Tudi ti paã ne razume‰, se je sesedel za mizo in je izpil<br />
do dna. Ni veã pravih veselic, ne veseljakov, ne prave<br />
muzike, je sku‰al pojasniti. Ne pomnim, da bi kateri<br />
vrgel kozarec, da bi kdo zapel od srca, da bi se vsaj zjokal,<br />
ãe mu Ïe ni do drugega. Takole pa — stenam in mizam<br />
in stolom — kako naj ãlovek ‰e sploh igra? Razumem,<br />
da se mnogi veã ne spomnijo starega, a saj ti ljudje<br />
ne sli‰ijo niti novega. Severina ima ravno novi hit,<br />
pravi hit, deãki moji, pa kaj?<br />
Severina? je vpra‰ujoãe zategnil profesor.<br />
63
PETELINJI ZAJTRK<br />
64<br />
BESeDA<br />
Katera pa je sploh ta? je pritegnil vodja voznega parka.<br />
No vidite, se je skremÏil moÏ, ki je orkester in je spet<br />
segel po steklenici s slivovko.<br />
Kaj pa ãe bi nam zaigral ta novi hit? se je poprskal<br />
mojster, ki ga je ideja potem ‰e kar srbela. Le zakaj ga ne<br />
bi zaigral vsaj nam, ãe ga Ïe drugi ne marajo? se mu je<br />
oprl na laket, da je moral odstaviti ‰ilce. Kot da ravno<br />
nam ne bi pripadalo malo tvoje muzike?<br />
Tako sem torej moral po vsej kalvariji z raÏnjem privleãi<br />
iz delavnice ‰e kabel z elektriko in pomagati majavemu<br />
muzikantu, da je razpostavil opremo in jo prikljuãil<br />
vse lepo po vrsti, kot je treba in kot se mora, ãe Ïeli‰,<br />
da se bo dobro sli‰alo. Prizor je bil sme‰en in ganljiv<br />
obenem, kajti tovari‰ija je medtem Ïe zvlekla mizo spod<br />
napu‰ãa in je obrnila stole kot najbolj‰a publika, ki res<br />
Ïeli prisluhniti. ·e celo Lajka, kot da je zaslutila, da se<br />
dogaja nekaj posebnega, saj je prinosljala do vogala in<br />
je sloneã z glavo na prednjih taãkah zvedavo ãakala.<br />
Raste trava zelena,<br />
zelena, zelena,<br />
je Malaãiãi s skoraj Ïenskim glasom zapel v velik hru‰kast<br />
mikrofon. Nenadna noãna muzika pa se je dvigala<br />
visoko tja nad speãe strehe in se razlezla med dimniki ‰e<br />
v sosednjih ulicah.
PETELINJI ZAJTRK<br />
Ti si ljubav jedina,<br />
jedina, jedina,<br />
BESeDA<br />
je samotnim poslu‰alcem v slepi ulici oãitno vse bolj ‰lo<br />
v u‰esa in seglo tudi do srca. Stoje so si nazdravili, zvrnili<br />
kakor v ‰kafe, nato pa zdruÏno tre‰ãili kozarce v tla.<br />
Raste trava zelena,<br />
zelena, zelena,<br />
ti si ljubav jedina,<br />
jedina, jedina,<br />
se je polagoma iztekala pesem, Gaja‰ pa jo je glasno naroãil<br />
znova, in mi z roko pokazal v kuhinjo v lov za novimi<br />
kozarci, ki so neoprani in potolãeni tiãali po koritih<br />
in predalih.<br />
65
PETELINJI ZAJTRK<br />
66<br />
18.<br />
BESeDA<br />
P oslu‰al sem jih in jim stregel, dokler mi ni slivovka<br />
Ïe tako zmehãala udov, da sem se obnemogel zleknil<br />
v samokolnico, s katero je mojster s pokopali‰ãa avtomobilov<br />
za hi‰o privaÏal rezervne dele. Tu sem potem<br />
oãitno kaj kmalu tudi zakinkal, saj nisem ne videl in ne<br />
sli‰al, kako je tovari‰ija zakljuãila z zabavo. Ko sem<br />
namreã spet odprl oãi, me je sonce Ïe prijetno grelo po<br />
razgaljenih golenih, na dvori‰ãu pa ni bilo veã muzikantove<br />
opreme, niti njegove odrgnjene katre. ·ele steklovina,<br />
ki se je razletela vse tja do dovoza in je ble‰ãala vse<br />
kod sem po‰kilil po dvori‰ãu, je res priãala, da niso bile<br />
le norãave sanje.<br />
Gaja‰, ki je s praga, vsaj zdelo se mi je, po soncu ugotaljal,<br />
koliko je ura, je nejeveren zmajal in je z razbolelim<br />
glasom rekel: Severina, Severina! Potem pa, ko me je<br />
opazil, je samo ‰e bolj zamaknjen vpra‰al: A si zdaj videl,<br />
kaj lahko napravi ena taka dama?<br />
Dama!? mi ni ‰lo v omrtvelo glavo, saj jim je vendar<br />
pel Malaãiãi.<br />
·el bo‰ takoj zdaj in bo‰ kupil plo‰ãe, je prikimal.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Plo‰ãe!? sem se ‰e bolj ãudil. Saj imajo, mojster, kveãjemu<br />
kasete.<br />
Pa kasete, vrag jih vzemi, je zatipal v Ïepe po denarju.<br />
Prekleto me zanima, kaka je to baba, je ob tem pojasnil.<br />
Ker ne more biti slaba, ki ima take pesmi. To ti pravi<br />
Gaja‰, mojster Gaja‰, ki so mu bile odprte vse kafane<br />
in so mu zmeraj pele samo prave dame.<br />
·lo mi je zdaj Ïe na smeh, a sem raje kar pogoltnil,<br />
kajti mojster, ki se je oãitno ‰e kobalil v alkoholnih hlapih,<br />
je postajal Ïe res nestrpen. Pojma nima‰ o niãemer!<br />
me je pahnil z denarjem. Gluh si bil in gluh ostaja‰! me<br />
je odganjal z dvori‰ãa kakor potepu‰ko ‰ãene. Bogu si se<br />
ponesreãil, zdaj pa naj se s tabo matra Gaja‰. A Gaja‰ bo<br />
napravil iz tebe dÏeka, pa magari te bo moral razstaviti<br />
na dele in ti vsak vijak priviti znova. Ja kaj se pa to pravi:<br />
mehanik brez posluha? Davno je to Ïe meni vcepil<br />
pokojni mojster Vavro‰: mehanik, ki ne sli‰i slavãkove<br />
pesmi, paã ne more sli‰ati niti motorja.<br />
67
PETELINJI ZAJTRK<br />
68<br />
19.<br />
BESeDA<br />
K upil sem najnovej‰o kaseto hrva‰ke pevke Severine<br />
in si na stojnici za mestno trÏnico naroãil pol<br />
para domaãe klobase s hrenom. âeravno sem prebil v<br />
delavnici Ïe veã kot mesec dni, ‰e zmeraj nisem prejel<br />
obljubljene prve plaãe, zato sem si pribolj‰ke ‰e zmeraj<br />
lahko privo‰ãil le ob takih priloÏnostih. Vedel sem namreã,<br />
da mojster ni nikoli pre‰teval denarja in da me najverjetneje<br />
ne bi o‰tel, tudi ãe bi manjko sluãajno opazil.<br />
Moj obraz v ‰ipi z napisom RAD JEM PRI BABICI, se<br />
mi je zdel nadvse tuj in hudo zanemarjen. Lasje so se mi<br />
ponoãi povsem zamastili in so se mi v zaleÏanih pramenih<br />
zlepili na ãelo, nekajdnevna brada je bila v resnici<br />
dalj‰a, kot sem jo tipal, opazil sem celo podoãnjake. Zaradi<br />
takega skoraj Ïe klo‰arskega videza sem se nato<br />
trudil, da bi vsaj jedel uglajeno in sem si pri prijemanju<br />
soãne in res tudi okusne klobase pomagal celo s servilnimi<br />
papirãki. A ti so se kot zanala‰ã kaj kmalu zamastili<br />
in se mi skosmani zlepili na prste.<br />
Tedaj mi je nekdo povsem ob u‰esu dejal: Dober tek.<br />
In jaz sem s polnimi usti odvrnil: Hvala.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
In sem kljub obilni meseni di‰avi ‰e tisti hip razznal<br />
vonj iz belega mercedesa, ki se mi je nekje v raztreseni<br />
glavi tudi tokrat naslikal s ãrno, ãe‰njevo in modro, zato<br />
sem seveda takoj vedel: bila je Bronja.<br />
Vi? sem iztisnil in jo strahoma o‰inil.<br />
Skoraj vsako dopoldne grem mimo, pa si nisem ‰e nikoli<br />
zaÏelela tega, se je nekako res vznemirjena nasmehnila<br />
ostanku klobase. Zdaj, ko sem kar stala in gledala,<br />
kako vam je teknilo, pa se mi je pocedila taka slina, da<br />
si bom kar naroãila.<br />
Gledali ste? sem bleknil.<br />
O! se je ‰e smejala. UÏivala sem ob va‰em uÏitku! je<br />
potem ‰epnila, kot bi bilo zaupljivo. Ne boste se zaradi<br />
take prisklednosti zdaj hudovali name? Sicer pa se vam<br />
morda lahko odkupim — ãe boste ‰e eno?<br />
Bom, sem ustrelil, ãeravno bi najvarjetneje moral reãi,<br />
da ne. Toda, bila je to priloÏnost, da ‰e ostanem z njo in<br />
ob taki raãunici je bilo vse drugo zdaj Ïe lahko zanemarljivo.<br />
No, vidite, si je nekako zaigrano oddahnila in je naroãila<br />
dve povsem taki, kot je imel prej gospodiã. Nato<br />
se je z obema laketoma naslonila na polico, si s pestmi<br />
podprla brado in se mi od blizu zazrla v obraz. Kako<br />
vama gre z Gaja‰em? je potem vpra‰ala.<br />
Mercedes ‰e nisva popravila, sem skomignil.<br />
69
PETELINJI ZAJTRK<br />
70<br />
BESeDA<br />
Ker mojster ne mara mercedesev, ali ker mojster ne<br />
mara Ïensk? se je spet smejala in opazil sem, da so se ji<br />
tokrat smejale tudi oãi.<br />
Oboje je pravzaprav lahko res, sem preseneãen pritrdil;<br />
rekla je to tako, ker je dobro poznala Gaja‰a. âeprav<br />
mojster tudi pravi, da delo ni zajec in da mu zato<br />
zanesljivo ne bo pobegnilo, sem se domislil ‰e tretjega<br />
razloga za zamudo, ki se mi je, moram reãi, vsaj v tem<br />
primeru vendarle zdel bolj verjeten. Res pa je, da je va‰<br />
moÏ ‰ele vãeraj pripeljal luã, sem se obenem spomnil<br />
olaj‰evalne okoli‰ãine.<br />
Tudi on je Ïe en tak Gaja‰, je odmahnila in segla po<br />
papirnatih kroÏnikih z domaão klobaso in hrenom, ki ju<br />
je kuharica ravno ponudila skozi okence.<br />
Zrl sem v njene ozke negovane dlani in dolge prste, s<br />
katerimi je lomila ne ravno sveÏo Ïemljo, in bil prepriãan,<br />
da nisem ‰e videl lep‰ih Ïenskih rok. Zdele so se mi<br />
tako posebne in polne neãesa svojega, da bi bile lahko<br />
tudi ljubki Ïivalci, ki sta se vohkajoã lotili hrane. ZaÏelel<br />
sem si, da bi se jih vsaj kot da nehote dotaknil, pa se<br />
je ona ravno dotaknila mene. Ti, me je pravzaprav bolj<br />
dregnila v laket. Ne vem zakaj se mi zdi Ïe ves ãas hecno,<br />
da se vikava?<br />
Ja, sem se za hip zmedel ob tako ponujeni bliÏini. Saj<br />
je res hecno, sem se preglasno nasmehnil. Sicer pa, sem<br />
se nato le domislil in ji ponudil roko. Jaz sem Adi.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
PoloÏila je tisto lepo dlan na mojo in mi pustila, da<br />
sem jo obãutil.<br />
Bilo je v tem dotiku veã kot le rokovanje.<br />
Ali pa sem si paã namislil.<br />
71
PETELINJI ZAJTRK<br />
72<br />
20.<br />
BESeDA<br />
D opoldne naslednjega dne sva se z Bronjo kot po<br />
nakljuãju zopet sreãala ob lesenem kiosku Pri babici.<br />
To pa je res nakljuãje, se je nasmehnila namesto pozdrava.<br />
Kar zadeva mene pravzaprav niti ni, sem skomignil.<br />
Tudi kar zadeva mene, bi najverjetneje lagala, se mi je<br />
zazrla v oãi in, vsaj zdelo se mi je, zardela.
PETELINJI ZAJTRK<br />
21.<br />
BESeDA<br />
S topljala sva potem brez cilja, ãeprav se je morda od<br />
daleã zdelo, da naju nadvse zanimajo izloÏbe. âutil<br />
sem neko nit, ki naju je zvezala in zaãuda sploh ni bila<br />
veã tista pasja, na kateri dama pelje pudla. Bilo je nemara<br />
celo nasprotno: zmogel sem ji zdaj Ïe biti ob rami in<br />
bilo mi je lepo v takem paru. Deklice, ki so doslej tako<br />
stopljale z mano, so bile resda bolj vihrave in drugaãe<br />
mlade, Bronja pa je bila zdaj zame vse bolj neka, ki ni<br />
rasla z leti, ali pa ji je kljub ãasom preostala Ïelja.<br />
Rada imam dopoldneve v mestu, mi je rekla. Vãasih<br />
tudi do poldneva hodim, pa ãeprav se tukaj ãlovek zmeraj<br />
vraãa in je vsem Ïe malo ãuden. Rada imam tudi ta<br />
obãutek, ko bi vsi kar nekam, ti pa lahko mirno ãaka‰ na<br />
prehodu in postopa‰ na vogalu. âeprav seveda to, da<br />
lahko tako zastaja‰, pridobiva‰ ‰ele s ãasom. Sprva se ti<br />
namreã zdi, kot da ne sodeluje‰ v nekem teku za Ïivljenjem<br />
in da te bo prej ko slej doletela neka kazen.<br />
Torej nisi zaposlena? sem ugotovil.<br />
Seveda sem bila in bi tudi ‰e Ïelela biti, je odvrnila. A<br />
Cveto ni nikoli zares prenesel moje samostojnosti. Za-<br />
73
PETELINJI ZAJTRK<br />
74<br />
BESeDA<br />
radi njegovega bolestnega ljubosumja pa je bilo potem<br />
zmeraj tudi toliko sranja, da sem raje odnehala.<br />
On, da bi bil lahko tako zelo ljubosumen? sem se resniãno<br />
zaãudil.<br />
Zakaj pa ravno on ne? je prostodu‰no skomignila.<br />
Saj vendar veva s ãim se ukvarja, mi ni in ni ‰lo v glavo.<br />
S ãim, no? me je zadrÏala.<br />
Kot da ne bi sama tega najbolje vedela? nisem Ïelel<br />
izgovoriti.<br />
Nekaj Ïe vem, paã — a kako ima to zvezo? je vztrajala.<br />
Res ne razumem, sem jo povlekel za sabo. On, ki je<br />
toliko z Ïenskami, da bi te potem zaklepal pred mo‰kimi?<br />
sem ji sku‰al pojasniti z izbranimi besedami. On, da<br />
naj bi imel vso pravico, ti pa nobene, ali kaj?<br />
Oj! se je zasmejala. Si ti en otrok, se me je oprijela.<br />
Zakaj pa so ljudje ljubosumni, ãe ne ravno zaradi tega,<br />
ker vedo, kako gredo te reãi? Razen tega pa so, pravijo,<br />
najbolj zadrti ravno tisti, ki ga najbolj biksajo.<br />
In to mi pove‰, kot bi govorila o vremenu!? sem bil<br />
zdaj Ïe povsem ogorãen.<br />
Kako pa? me je spet zadrÏala.<br />
Kako!? sem vzkliknil, da so se mimoidoãi ozirali.<br />
Ti paã ne pozna‰ Cvetota, me je pomirjala. Ti ne pozna‰<br />
takih ljudi in tega sveta, zato ti tega ne morem ta-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
kole pojasniti. Pravzaprav pa tudi ni veã pomembno.<br />
Zgodilo se mi je z njim veliko lepega in veliko slabega.<br />
Bilo je v paketu, ki sem ga sama naroãila. Zdaj pa sem se<br />
Ïe navadila. Zdaj se lahko Ïe povsem mirno sprehajam;<br />
se sprehajam tudi s tabo, ker se mi zdi, da se ve‰ tako<br />
sprehajati. Niti malo pa si res ne Ïelim, da bi si ‰e s tem<br />
teÏila, je potem poprosila. Saj vendar veva, da ne bova<br />
z besedami niãesar spremenila in niãesar razre‰ila. Razen,<br />
seveda, da si bova pokvarila dan, ki je tudi tako lahko<br />
lep.<br />
Umolknil sem, ãeprav ji nisem zmogel pritrditi. Lepec<br />
je bil brez dvoma kreten, ki bi ga bilo treba z macolo po<br />
temenu. Vse drugo so bile lahko samo podrejene razlage.<br />
Zgodilo se je, kakor se je bilo Ïe zgodilo in se je na<br />
nek naãin zagotovo ‰e zmeraj dogajalo — zdaj pa, ali je<br />
uãinkovalo tako tragiãno, ker za njo ni bilo veã poti nazaj<br />
ali, ker on ni veã zmogel naprej, to je bilo vpra‰anje,<br />
ki mu nekako niti nisem sku‰al iskati odgovora.<br />
Se ne boji‰, da bi te videl z mano? sem ‰epnil, ko sva<br />
v bifeju v samopostreÏnici naroãila kavo in skozi ‰ipo ‰e<br />
zmeraj zrla na razÏivelo dopoldansko ulico.<br />
Saj si vendar Gaja‰ev, je skomignila. To bi za zaãetek<br />
‰e zadostovalo.<br />
Za zaãetek? je nisem povsem razumel.<br />
Vpra‰anje je, kako bi bilo, ko bi te videl drugiã ali tretjiã?<br />
je pojasnila. Lahko sicer, da bi se celo obvladal, toda<br />
75
PETELINJI ZAJTRK<br />
76<br />
BESeDA<br />
to paã ‰e ne bi pomenilo, da ni naroãil svojim, naj grejo<br />
za tabo.<br />
Zopet sem ga le potihem zmerjal s kretenom in se<br />
spra‰eval o svojem strahu, ãe bi se tako tudi zares napletlo.<br />
Gotovo bi izgubil posel pri Gaja‰u, a to me brÏda<br />
ne bi posebej prizadelo, saj sem medtem izvedel<br />
marsikaj o tem podjetju. Pred vsem drugim, kar ni bilo<br />
niti malo milo z mano, pa sem se zmeraj dobro branil.<br />
Torej se ne bova veã sprehajala? mi je ‰epnila v zamaknjenost.<br />
Rad bi, da se ‰e sprehajava, sem izrekel, kot je ti‰ãalo<br />
v meni. Pravzaprav, sem ji sku‰al zaupati ‰e bolj natanãno:<br />
Îelim si samo ‰e teh sprehodov.<br />
Njen lepi kazalec je zaokroÏil ob skodelici in po polici<br />
poãasi pripotoval do mojega mezinca. Dotaknila se me<br />
je le za hip z blazinico, pa vendar je bil to poljub, ki se<br />
mi je toplo razlezel po telesu. Prav zato, seveda, sem<br />
nato zaplaval v moãniku in ji nisem zmogel veã slediti.<br />
Le ‰e gledal sem jo lahko, kako mi je znaãilno pomeÏiknila,<br />
se zavrtela k vratom in odstopljala v sosednjo ulico.<br />
Bilo je neverjetno, a vendar tokrat nisem veã niti malo<br />
dvomil: Bronja se je res ‰e Ïelela sprehajati z mano.
PETELINJI ZAJTRK<br />
22.<br />
BESeDA<br />
M ojster je premestil bolj‰i kasetnik iz kuhinje v<br />
delavnico in je ves dan poslu‰al Severino. Z ovitka,<br />
da se mu je smejala natanko taka, kot si jo je tudi<br />
zami‰ljal. Glas pa, da je imela seveda neprimerno lep‰i<br />
kot prekrokani Malaãiãi. Meni se pesmice ‰e sedaj niso<br />
zdele prav niã posebnega, a neka druga oãitnost me je<br />
vendarle pritegnila: Severina me je v neãem spominjala<br />
na Bronjo. Morda so bile to polne in ãutne ustnice,<br />
povdarjene in nekako nagajivo smejoãe se liãnice, zamaknjene<br />
rjave oãi, ali paã vse to v odtenkih in na nek<br />
svoj naãin. Vsekakor pa sva jo zato laÏje skupaj gledala,<br />
kajti mojster je nosil ovitek v naprstnem Ïepu in ga je<br />
ponavadi izvlekel s cigaretami.<br />
Ali jo vidi‰? je pridihnil in je pomenljivo obrnil oãi.<br />
Dobra je, mojster, sem mu spet pritrdil. Dobra je.<br />
Poslu‰aj, me je naciljal s cigareto. Bilo je to sedeminosemdesetega.<br />
Dobavljal sem zadnjega posebej zame<br />
dodelanega golfa iz Vogo‰ãe. Bil je v resnici za doktorja<br />
RuÏiãa. ·e dandana‰nji se stari po goricah prevaÏa z<br />
njim, uslugo pa mi je, se razume, Ïe zdavnaj pozabil.<br />
Sedeli smo v najbolj‰em hotelu za najbolj‰o mizo, ki je<br />
77
PETELINJI ZAJTRK<br />
78<br />
BESeDA<br />
segala od sem pa do tja. Sedeli smo: sekretarji, inÏenirji,<br />
direktorji in med njimi jaz. Hanka pa, ki je tam takrat<br />
prepevala, me je na lepem zagledala. Me je zagledala in<br />
me je gledala in mi je pela in je kar ‰la. Vse od tam sem<br />
je pri‰la, ravno k meni, razume‰, med vsemi tistimi glavami<br />
naravnost k meni, in me je takole objela in takole<br />
poljubila. Zdaj pa si ti to zami‰ljaj, kako so zazijali —<br />
sekretarji, inÏenirji, direktorji — res so zazijali, saj mi ni<br />
po tistem nihãe veã tam rekel Gaja‰, temveã, ta, ki ga je<br />
Hanka poljubila.<br />
Pa potem? sem povpra‰al, ker me je zgodba pritegnila.<br />
Kaj!?<br />
Mislim — je bilo kaj?<br />
Kaj!?<br />
Paã, sem raje odnehal.<br />
Mojster pa me je v‰ãipnil v nadlahet, me potisnil za<br />
vogal in me tam nekaj ãasa Ïmirkajoã meril, kot bi mu<br />
zaÏgal delavnico. Nato pa je rekel: Vem, da ti tega ne<br />
bo‰ nikoli razumel. A to, da me je Hanka takole poljubila,<br />
je bil najlep‰i dogodek v mojem Ïivljenju, ki se ga<br />
bom ‰e na smrtni postelji s ponosom spominjal.
PETELINJI ZAJTRK<br />
23.<br />
BESeDA<br />
L epec je stopil v delavnico in je z u‰esom o‰inil hre-<br />
‰ãeãi kasetnik.<br />
A, Severina, je rekel, kot bi rekel: soseda.<br />
Severina, ja, je mojster pri priãi odloÏil orodje in se je<br />
ves v priãakovanju zazrl vanj.<br />
Seveda smo Ïe delali z njo, je zmignil menedÏer, kot<br />
bi mu bilo to nekaj povsem obiãajnega. Pela je na ciganski<br />
noãi in zdi se mi celo dvakrat zapored na bazenu, je<br />
pojasnil. Moram reãi: stra‰na profesionalka je, ena tistih<br />
redkih, ki ne komplicira po nepotrebnem in po‰teno<br />
oddela svoje.<br />
Gaja‰ je stopil do kasetnika in je za spoznanje uti‰al<br />
glas, nato je slastno zatipal za cigaretami in je seveda<br />
izvlekel tudi ovitek. Videti je ‰e zelo mlada? ga je pomolil<br />
Lepcu in si v en mah priÏgal cigareto.<br />
Severina Vuãkoviç, letnik enainsedemdeset ali morda<br />
celo dvainsedemdeset, je poznavalsko odvrnil Lepec.<br />
Poznal sem nekega Vuãkoviãa iz Zagreba, se je samo<br />
‰e bolj vznemiril mojster. Mislim, da mu je bilo ime Jo-<br />
79
PETELINJI ZAJTRK<br />
80<br />
BESeDA<br />
sip, obnavljal je amortizerje za jugece, naredil sem mu<br />
tu kar nekaj prometa, dokler ni nekoã kar poniknil z aro.<br />
Ne, ne, je odmahnil poznavalec. Temu Vuãkoviãu je<br />
ime Sever. Po njem je dobila punca tudi ime.<br />
Aja? je zastal Gaja‰. Torej je to njeno pravo ime? se je<br />
‰e kar samo ãudil. Torej ni to kot tisto — ? — saj ve‰: Silvana,<br />
Rosanda, Melinda...<br />
Misli‰ — umetni‰ko ime?<br />
Mislim — umetno ime, ja.<br />
Ne, ne, je odloãno odkimal Lepec. Sluãajno dobro poznam<br />
to zgodbo z imenom saj se je tudi meni sprva zdelo<br />
ãudno. Ampak: njen ded je bil, pravijo nek poseben<br />
ãlovek, ki je otrokom dajal imena po straneh sveta. Ker<br />
pa imena Sjever, kot bi se temu po njihovem reklo, ni v<br />
katoli‰kem koledarju, je zato sina vendarle poimenoval<br />
Sever. Tako pa seveda Severina zdaj tudi ni Sjeverina,<br />
ãeprav se tudi to ne bi slabo sli‰alo.<br />
Torej so njeni katoliki? je povzel mojster.<br />
Kako pa ima to zvezo? se je zaãudil meneÏer.<br />
Ne verjamem, da hodi tako dekle v cerkev, mu je<br />
zmaknil ovitek in se vpra‰ujoãe zazrl v podobo. Ne more<br />
se kar tam nekaj kropiti in poklekati, kdor ve, da ni<br />
vse v grehu in kazni.<br />
Kako? se je konãno zmedel poznavalec. Ni vse v grehu<br />
in kazni? si je ponovil, pa oãitno ‰e zmeraj ni dojemal.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Tako! je bil veã kot prepriãan Gaja‰. Lepo! je ‰e pritrdil.<br />
Saj samo o tem nam prave pesmi pojo, da nismo<br />
kar takoj nekaj krivi, ãe se veselimo Ïivljenja, in da tudi<br />
ni Ïe kar greh, ãe se imamo radi, je ves vznesen razloÏil.<br />
âe pa ni greha, potem kajpada ni niti kazni, je zaokroÏil<br />
z mislijo in rokami. In Severina to ve! je zmagoslavno<br />
pokazal na ovitek. O tem nam govorijo njene oãi in njene<br />
pesmi!<br />
No, se je skru‰il Lepec.<br />
Kaj — no? ga ‰e ni izpustil.<br />
Pojma ti nima‰, kako je s tem in kaj je v resnici estrada,<br />
se ga je ves obupan in nejevoljen otresal.<br />
Pa mi paã ti povej — kaj je estrada — ãe si Ïe taka glava?<br />
Estrada, Gaja‰, Ïivi ravno na ta raãun, da taki kot si ti<br />
verjamejo tem oãem in takim pesmim, mu je oponesel<br />
v obraz. Kaj pa Severina v resnici ve in kaj si o vsem tem<br />
misli, to pa je paã Ïe neka ãisto druga pesem, ki ji midva<br />
ne bova nikoli pri‰la do dna.<br />
Zdaj se je mojster zopet zazrl v pevkin obraz na ovitku<br />
in dolgo molãe tuhtal. âelo se mu je ob tem mr‰ãilo,<br />
ko‰ate obrvi so se mu povsem pribliÏale, ustnice pa je<br />
premikal, kot bi bral neko nam nevidno pisavo. Nato je<br />
konãno spet dvignil pogled in je rekel: Navadil si se v<br />
svojem grdem poslu na laÏ, Lepec, zato jo vidi‰ Ïe tudi<br />
tam, kjer je ni. Ne reãem, da ni ta va‰a estrada res pra-<br />
81
PETELINJI ZAJTRK<br />
82<br />
BESeDA<br />
sica, saj ste tudi vi vãasih prasci, a Severina pa paã ni. In<br />
ãe te bo kdo vpra‰al zakaj, potem mu kar lepo povej:<br />
Zato, ker je mojster Gaja‰ tako rekel!
PETELINJI ZAJTRK<br />
24.<br />
BESeDA<br />
N e bom mu popravil avta, je pravil mojster za<br />
Lepcem, ki je moral tokrat oditi brez ponujene pijaãe.<br />
Ne bom veã sodeloval s takimi, ki jim nobena lepota<br />
na tem svetu ni vredna svojega denarja, je prisegal.<br />
Ne, ne bom in ne bom, je bil Ïe povsem prepriãan. Raje<br />
mu ga bom zapravil, se je nato celo domislil. Bo Ïe on<br />
videl, kako lahko Gaja‰ zacopra tako ‰katlo. Prestave se<br />
mu bodo me‰ale, kolesa mu bodo odpadala, napeljava<br />
se mu bo vnemala...<br />
Avto je vendar Ïenin, sem konãno posegel.<br />
Saj, je uvidel. ·e sreão ima, da je njen, je le steÏka popustil.<br />
Revica paã ni kriva, da ima takega vola za moÏa.<br />
In tako sva beli mercedes naslednje jutro konãno vendarle<br />
zapeljala v delavnico.<br />
83
PETELINJI ZAJTRK<br />
84<br />
25.<br />
BESeDA<br />
K lepal sem hudo zdelan blatnik, ki je bil tudi Ïe pred<br />
tem veãkrat zaceljen s kitom in se v mislih zmeraj<br />
znova vraãal k lastnici. Bilo je tako dopoldne, ko sva<br />
torej res delala in mi mojster ni dovolil niti za pol ure na<br />
malico. Preã je bila tudi Ïe ura, ko je ‰la Bronja ponavadi<br />
mimo najinega kioska na trÏnico — ãe je seveda danes<br />
sploh ‰la? Saj, ljub‰e bi mi bilo da ni. Bal sem se namreã<br />
tistega njenega pogleda, ko je opazila, da je ne ãakam.<br />
·e bolj sem se bal njenih pomisli, ki so jo morda prepriãale,<br />
da sem odnehal. Resnica je bila namreã povsem<br />
druga: ne bi me zadrÏal niti s pu‰ko, ãe ne bi popravljala<br />
ravno njenega avta in ãe mi ne bi bilo toliko do tega, da<br />
ji ga konãno usposobiva.<br />
Ne bo ga odpeljal tokrat z dvori‰ãa, dokler ne bo poloÏil<br />
slednjega tolarja, si je sicer medtem domislil mojster.<br />
Dovolj je Ïe tega, da mi barabe zmeraj dogujejo, jaz<br />
pa potem dolgujem po‰tenim ljudem.<br />
Pa tudi za mojo plaão bi bil nemara Ïe ãas, sem izrabil<br />
priloÏnost. Zdaj, ko sva se takole dobivala z Bronjo,<br />
me je namreã praznina v Ïepih zopet ti‰ãala.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Poravnal sem ti raãune v bifeju, je tiho dejal Gaja‰, ki<br />
mu zaãuda sploh ni zavrela kri.<br />
Tega paã ni bilo toliko, sem vztrajal.<br />
Seveda ne, je ves Ïaloben skomignil. Preostanek dobi‰<br />
najkasneje petnajstega, mi je zagotovil. Sicer ne bi<br />
mogel plaãati elektrike in bi nama jo izklopili, je pojasnil.<br />
To pa, sam ve‰, bi bilo hudo sranje.<br />
Saj, sem popustil, ker mi tudi ni preostalo drugega.<br />
Razen, ãe ti do tedaj kaj posodim? me je po premolku<br />
presenetil. Vem jaz, da bi ti rad malo zapravljal, je celo<br />
obrnil na ‰alo.<br />
Pa mi posodite, sem skomignil.<br />
In tako sem dobil tisoãaka.<br />
Taka je bila paã Gaja‰eva ekonomija.<br />
Posodil bi mi tudi veã, ãe bi imel.<br />
Dal bi mi tudi od svojega, ãe bi mi bilo nujno.<br />
A saj sem res potreboval samo za kavo in ananasov<br />
sok, ki ga je Bronja tako rada pila. âeprav na‰, kot je zatrdila,<br />
‰e zdaleã ni bil tako dober kot avstrijski, pa tudi<br />
imeli so ga le v redkih lokalih.<br />
Klepal sem torej ‰e bolj prizadevno in si zadal, da<br />
bom pod veãer obredel najbolj‰e lokale v mestu in poizvedel,<br />
kje toãijo ananasov sok. Jutri pa jo bom potem<br />
presenetil z njim.<br />
85
PETELINJI ZAJTRK<br />
86<br />
BESeDA<br />
Tedaj je v hi‰i dolgo zvonil telefon in ko se je mojster<br />
konãno odloãil, da bo le dvignil slu‰alko, se je tudi Ïe<br />
kmalu vrnil in mi je rekel: Zate.<br />
Zame? sem bil kajpada preseneãen.<br />
Îenska, je pomeÏiknil.<br />
Îenska? sem bil ‰e bolj nejeveren, saj ni bilo v mojem<br />
spominu nobene, ki bi lahko imela kak razlog za klic, ‰e<br />
manj pa seveda take, ki bi lahko kakorkoli izvedela, da<br />
sem se zatekel sem, v slepo ulico, skoraj na konec sveta.<br />
Kar nekam strahoma sem torej dvignil slu‰alko in<br />
vzdihnil tisti svoj zati‰ãani in najverjetneje tudi sila slutljivi:<br />
Ja, prosim.<br />
Gospa Sukiãeva pri aparatu — tista, ki upa, da je mojster<br />
ni prepoznal po glasu, se je zasmejala iz slu‰alke.<br />
Ti? sem ‰epnil.<br />
Jaz, jaz, se je ‰e smejala. Ki sem te danes zaman ãakala.<br />
Zati‰ãal sem oãi in prisluhnil v pozvenevajoão ti‰ino<br />
telefonskega vesolja. Toliko tega sem ji Ïelel ta hip povedati<br />
in seveda tudi pojasniti, da so se mi besede kratkomalo<br />
zataknile. Prestopil sem se in se sku‰al nekako<br />
iztresti iz te nerazloÏljive odrevenelosti, a ko sem nekako<br />
vsaj odprl usta, me je njen zvonki glas zopet presenetil.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Si sploh ‰e tam? je vpra‰ala.<br />
Mislim, da sem si celo Ïe opomogel, sem priznal. Ravno,<br />
ko je zazvonil telefon, sem razmi‰ljal o tem, da bi<br />
zveãer poiskal lokal v katerem toãijo najbolj‰i ananasov<br />
sok in te zjutraj presenetil z njim. Zdaj pa si ti presenetila<br />
mene in kar nekako se ‰e zmeraj ãudim temu nakljuãju...<br />
Morda pa sploh ni nakljuãje? — sva rekla zadnjiã, me<br />
je spomnila na sreãanje Pri babici.<br />
âe priznam, da sem v resnici ves dan mislil nate, potem<br />
bi res lahko poklicala kdajkoli in bi se mi zdelo isto,<br />
sem izrekel.<br />
Zdaj so se labirinti telefonskega prostranstva napolnili<br />
z njenim molkom. ObÏaloval sem v teh trenutkih,<br />
da sem bil tako nerodno nedvoumen, ali paã morda celo<br />
predrzen. Obenem pa sem v krãeviti preÏi ãakal kot<br />
igralec za ruleto, ki je stavil na eno samo pilje.<br />
âe ima‰ ãas, se je nato le oglasila — se zveãer lahko<br />
dobiva.<br />
Seveda imam ãas, sem planil. Toliko ãasa imam, kot<br />
ga nihãe nima, sem spolzel v neobvladljivo veselje. V eni<br />
taki delavnici delam, kjer ãas celo proizvajamo. Lahko<br />
ga poveãamo, ga nategnemo, ga napihnemo. Lahko ga<br />
prodamo, posodimo ali zamenjamo. Tebi pa ga seveda<br />
poklonimo. In to, prosim, tistega najbolj‰ega, najlep‰e-<br />
87
PETELINJI ZAJTRK<br />
88<br />
BESeDA<br />
ga, najdraÏjega... sem kar blebetal in blebetal in prislu‰kal<br />
njen razprti smeh, ki mi je pravil, da me ima rada<br />
takega.
PETELINJI ZAJTRK<br />
26.<br />
BESeDA<br />
P restopal sem se v temninah pod kro‰njami platan in<br />
si nisem upal priÏgati niti cigarete. Bil sem zmenjen<br />
z Ïensko, ki mi je lahko pripadala le v sanjah. Tudi, ãe bi<br />
komu zaupal o zmenku, mi gotovo sploh ne bi verjel.<br />
Kljub temu se me je zdaj vse bolj pola‰ãal obãutek, da<br />
poãnem nekaj prepovedanega in hudo nevarnega. Tako<br />
se mi sicer ni dogajalo prviã in vedel sem, da me strah<br />
ne bo ustavil. A doslej sem paã kradel druge reãi — kolesa,<br />
mopede, cigarete, pijaão, salame, kdaj tudi kruh.<br />
Pomagalo mi je pri tem prepriãanje, da si pravzaprav<br />
samo jemljem stvari, ki jih nujno potrebujem in za katere<br />
me je Ïivljenje po krivici prikraj‰alo. Tokrat pa nekako<br />
‰e nisem izna‰el olaj‰evalne okoli‰ãine. Bronja je<br />
bila Lepãeva Ïena in Lepec je bil tovari‰ija, ãetudi mu je<br />
mojster zdaj malo zameril zaradi Severine. Vsaj to je<br />
bilo dejstvo in je bilo zakon, ki sem ga zmeraj spo‰toval<br />
bolj kot napisanega.<br />
Pri‰la je po temi, ki sem se ji med ãakanjem Ïe privadil.<br />
Oblekla si je bila kavbojke in pleten pulover, lase si je<br />
spletla v rep, ki ji je ljubko ‰trlel na zatilju; bila je dru-<br />
89
PETELINJI ZAJTRK<br />
90<br />
BESeDA<br />
gaãna, kot sem je bil vajen, zdela se mi je nekako veliko<br />
bolj vsakdanja in za to sem ji bil hvaleÏen. Pristopila je<br />
brez pozdrava, kot bi se tako na‰la Ïe velikokrat in se z<br />
ustnicami nepriãakovano dotaknila mojih. Îelela je najverjetneje,<br />
da bi bil to le blag dotik ob sreãanju, toda<br />
moje dlani so se oklenile njenih gladkih lic in je niso veã<br />
spustile. âutil sem njene polne nena‰minkane ustnice,<br />
ki so polagoma dojemale, kako zelo si jih Ïelim. Vohkal<br />
sem njen topli, najverjetneje ‰e tudi od hitre hoje razgreti<br />
dih, in se prepu‰ãal obãutku lepega. Spoznaval<br />
sem, morda prviã, da o vsej silni Ïelji in hotenju, ki ga je<br />
zganila v meni, ni mogoãe povedati z besedami, zato<br />
nisem niti poskusil.<br />
Nora sva, je ‰epnila med poljubom.<br />
Sva, sem ji pritrdil in jo v tem pritrjevanju stisnil, da<br />
ji je pobralo sapo. Izrekla je, seveda, kar se je zgostilo<br />
tudi v meni: ob vseh strahovih in previdnostih, sva se<br />
zdaj tu poljubljala, kot da bi drevored platan medtem<br />
odkorakal z nama v neko drugo mesto v nekem drugem<br />
svetu. Ali celo ‰e veã: zatipala sva se drug v drugega, kot<br />
bi Ïe od nekdaj ãakala samo na te trenutke in kot da<br />
nikoli veã ne pojdeva narazen.
PETELINJI ZAJTRK<br />
27.<br />
BESeDA<br />
B ronja je poznala pot iz drevoreda v sosednjo,<br />
predvsem stanovanjsko ãetrt in nato tudi ‰e naprej<br />
po ãrti, kjer neon zaãne zgubljati moã in se na nebu zgostijo<br />
zvezde. Bila je to neshojena pot, ki jo je najverjetneje<br />
najdevala sproti, pot za zidovi, pod kro‰njami, med<br />
vrtovi, kjer resda nisva sreãevala ljudi, so pa pred nama<br />
beÏale maãke in so naju oblajali psi. Poãutil sem se zdaj<br />
z njo kot z nekom, ki bi ga z zaupanjem spremljal tudi<br />
med najbolj drzno tatvino in sem ji o tem tudi ‰epnil.<br />
Smejala se je in se je smejala vse bolj glasno, saj je bilo<br />
oãitno, da jo ta nori beg v temo nadvse radosti in najverjetneje<br />
tudi osvobaja. Saj: iz Ïenske, ki je na dopoldanski<br />
ulici s svojo zamaknjeno drÏo in nekako nedostopno<br />
lepoto plenila radovedne poglede, se je zdaj Ïe povsem<br />
spremenila v begavo dekletce, ki sem ga na hipe<br />
komaj dohajal. Zazdelo se mi je celo, kot da se vse bolj<br />
poganjava brez cilja, ali da je paã beg ves najin namen.<br />
Îe ko sem bila otrok, sem vãasih ure in ure bosa bredla<br />
po travi, mi je iznenada rekla, kot bi zaãutila moj<br />
vpra‰ujoã dozdevek. Vi‰ja je bila trava, bolj mi je bilo to<br />
v veselje, se je glasno posmejala spominu. Nekoã sem s<br />
91
PETELINJI ZAJTRK<br />
92<br />
BESeDA<br />
piknika na deÏeli odtavala celo v nalivu in so me potem<br />
dolgo iskali. Mama je bila prepriãana, da se nekaj hudega<br />
dogaja v moji glavi in je klicarila psihiatre. TolaÏili so<br />
jo z vsem mogoãim in se ji smejali — ampak, meni se je<br />
res Ïe takrat zdelo, da je nekaj v travi. In se mi ‰e zdaj<br />
zdi, prosim, je zastala v travi in se z raz‰irjenimi rokami<br />
ozrla naokoli.<br />
V travi je predvsem rosa, sem se nasmehnil, ker sem<br />
res Ïe ãutil vlago v svojih edinih dobrih ãevljih.<br />
Meni se je takrat zdelo, da so v travi ‰kratki, ki jo negujejo,<br />
ji pomagajo rasti in cvetlicam zjutraj odpirajo<br />
cvetove, me je prijela za u‰esa in me poljubila z govoreãimi<br />
usti. Zdaj, vidi‰, pa se mi zdi, da so v travi tudi<br />
tiste moje bose otro‰ke stopinje; da so ostale samo ‰e tu<br />
in da le ‰kratki vedo zanje.<br />
Ne vem, ãe to lahko sploh razumem, sem ji priznal<br />
med poljubom.<br />
Poskusi, je ‰epnila. Ali pa mi vsaj obljubi, da bo‰ poskusil,<br />
se me je oklenila. Jaz pa ti obljubim, da ti bom<br />
sku‰ala pojasniti.<br />
Obljubim, sem torej dahnil.<br />
Obljubiti mi mora‰ tudi, da ne bo‰ prehitro obupal?<br />
Tudi to ti obljubim.<br />
Pa da ne bo‰ nikoli izdal skrivnosti?<br />
Kak‰ne skrivnosti?
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Tiste, za katero bo‰ ãutil, da je samo najina, me je poljubila<br />
in se ni veã odmaknila. Njene lepe dlani, ki sem<br />
jih tako rad gledal in se zmeraj znova ãudil njihovi popolnosti,<br />
sem zdaj ãutil pod majico in lepota njihovega<br />
dotikanja je bila prav tako popolna. Zdelo se mi je kot<br />
neupovedljiva milost, da se me je Ïelela tako dotikati.<br />
âutenje, ki se je zlagoma zalezlo vame, se je zgostilo tam<br />
na tistem nikoli doloãljivem robu med jokom in radostjo.<br />
Bilo je torej to ‰e eno presenetljivo ãustvo v nizu, ki<br />
sem ga z njo doÏivljal prviã — jaz, ki se mi je zmeraj zdelo,<br />
da vem o Ïenskah — in ‰ele, ko so mi njeni i‰ãoãi<br />
prstki kot mi‰ji smrãki zatipali k pasu, sem se potem zopet<br />
zganil.<br />
ObleÏala sva v rosi, ki je nisva veã ãutila. Zato pa nama<br />
je najverjetneje pri‰lo toliko bliÏe vse tisto drugo, kar<br />
je v travi. Telesi sta postali vohki, gibki, gladki, ostalo so<br />
namesto naju postorili ‰kratki. Razpustili so ji rep, ji<br />
sku‰trali lase, kot bi jo zlasali. Dvignili so ji dojki kot pomlad<br />
nad mano, ji napeli bradavici, slastna popka.<br />
Vzvalovili so jo, tako lepo ‰iroko v bokih, jo poloÏili kamor<br />
je hotela. Saj, vsaj o tem zdaj ni bilo veã dvoma, da<br />
je zelo hotela, Bronja, ta najin ãas, ko sva se konãno res<br />
lahko dosegla.<br />
âutil sem, kako utripa.<br />
Iskal sem jo, drgetavo ob slehernem dotiku.<br />
Poljubljal sem jo, kakor sem jo ljubil: celo.<br />
93
PETELINJI ZAJTRK<br />
94<br />
BESeDA<br />
In ona je ljubila mene — nezadrÏno, zmeraj znova,<br />
dokler se ni nebo nad nama Ïe nevarno zavrtelo.<br />
Tedaj je vsa iz sebe rekla: Kje pa je zdaj luna?<br />
Dvignil sem jo v naroãje, jo pokril s telesom in ji pokazal<br />
krajec, ki se je medtem res odtihotapil daleã naokoli.<br />
Saj ne more biti res! se je ãudila. Od tam do sem, da<br />
sva se ljubila? je pokazala s prstom po nevidni meseãevi<br />
poti in me preko ãela poljubila. Ampak? se je zaskrbela.<br />
Koliko pa je potem Ïe ura?
PETELINJI ZAJTRK<br />
28.<br />
BESeDA<br />
â e nisva midva malo — !? se je pogrizljala, ko sva se<br />
v naglici oblekla.<br />
Seveda sva, sem zmignil. In ‰e bova.<br />
Upam, je dejala z vzdihom. Ker, ãe se je sluãajno vrnil,<br />
bo res sranje, me je prijela za dlan in me povlekla proti<br />
neonski luãavi. Kaj naj mu povem? kje da sem bila tako<br />
dolgo? — in vsa taka! si je spotoma otepala oblaãila in<br />
popravljala lase. Edino, kar si morda lahko izmislim je,<br />
da me je luna trkala? je postajala vse bolj nemirna. A saj<br />
Ïe to bi bilo zanj nekaj nezasli‰anega, je obenem ugotavljala.<br />
Moje Ïene paã no bo luna vodila! ga je opona-<br />
‰ala. Bom jaz temu Ïe enkrat zazmeraj napravil konec!<br />
Morda pa se je ustavil pri Gaja‰u? sem jo sku‰al pomiriti.<br />
Potem ga paã ne bo pred jutrom, sem prepriãeval<br />
tudi sebe. Saj mojster je danes ves dan delal in zdaj<br />
bo to zanesljivo sku‰al nadoknaditi.<br />
Bolj bova morala drugiã paziti, mi je konãno vsaj z<br />
enim u‰esom prisluhnila.<br />
Tega danes paã ni bilo mogoãe predvideti, sem sogla-<br />
‰al.<br />
95
PETELINJI ZAJTRK<br />
96<br />
BESeDA<br />
Ja, se je med hojo ljubeãe naslonila name. Tega paã ni<br />
bilo mogoãe predvideti, me je toplo poljubila na uho.<br />
Zato pa me je najverjetneje tudi tako zelo strah, mi je<br />
‰epnila. Zato, ker sem zdaj tako zelo tvoja.
PETELINJI ZAJTRK<br />
29.<br />
BESeDA<br />
O stal sem sam tam v neki ulici, nekako na pol poti,<br />
ki sva jo tjagrede hodila skupaj, in mi je bilo prav<br />
malo mar za vse smeri. Ura je bila ob enih, morda Ïe<br />
tudi ãez, meni pa ni ‰lo v glavo edinole, kam sva dela<br />
ãas, ki je minil vmes. A najsi je bilo vse, kot se mi je zazdelo,<br />
le lep trenutek, zagotovo sva ga ‰e nosila s sabo<br />
in nama je zdaj di‰al po drugem.<br />
Pritaval sem do bencinske ãrpalke, si kupil ploãevinko<br />
piva in Marlboro. Ostalo mi je to ‰e iz zavoda, da<br />
smo si prave trenutke, ãe je seveda le zneslo, polep‰ali<br />
z najbolj‰imi cigaretami. In kar nekako obÏaloval sem,<br />
da ni bilo tu tistih mojih davnih, pred katerimi bi se lahko<br />
povaÏil. Saj: ne bi jim zdaj natresel, kot nam je bilo v<br />
navadi, kako je zlahka padla, temveã bi najverjetneje<br />
celo priznal, da sem se paã spotaknil, a vendar bi mi bilo<br />
laÏje. Tako pa sem bil s tem svojim prekipevajoãim<br />
ãustvom tako prekleto in neizprosno sam, da bi najraje<br />
zatulil in priklical vsaj odmev.<br />
Ne zameri, prijatelj, sem rekel kamnu, ki sem ga zadel<br />
prav z vrhom ãevlja, da je dolgo potrkaval po cesti-<br />
‰ãu in se zaustavil nekje daleã naprej, ko ga nisem veã<br />
97
PETELINJI ZAJTRK<br />
98<br />
BESeDA<br />
niti videl. Lepo noã ti Ïelim, gospodiãna, sem s slednjim<br />
poÏirkom piva nazdravil preklasti lutki v izloÏbi, ki so jo<br />
Ïe odeli za jesenske nakupe in ji na glavo poveznili gromozanski<br />
klobuk s poklapanimi krajci. Îal mi je, stric,<br />
da si oksidiral, sem pomeÏiknil bronastemu poprsju nekega<br />
zabuljenega gnjavatorja ob vhodu v mrakobno<br />
drÏavno zdanje. Hvala ti, punca, da nisi samo ãrna, sem<br />
se podobrikal pegasti potepu‰ki maãki, ki mi je vohkajoã<br />
prekriÏala pot. Potem pa mi je Ïe spet zmanjkalo sogovornikov<br />
in sem bil znova tako zelo sam, da sem se<br />
hoãe‰ noãe‰ naposled vendarle napotil v na‰o slepo ulico.<br />
Nadvse me je tam presenetilo, da je v delavnici ‰e gorela<br />
luã.<br />
Mojster je medtem tudi Ïe prebarval blatnik na mercedesu<br />
in je ravno name‰ãal Ïaromet.<br />
Umaknil sem se nazaj v temnino za vogalom in sem<br />
krãevito tuhtal, kaj to lahko pomeni. Ura je bila nekaj<br />
minut ãez drugo in v tem ãasu je tovari‰ija pri Gaja‰u<br />
kveãjemu sestankovala, zanesljivo pa nisva ponoãi nikoli<br />
delala. Tudi mi ni ‰lo v glavo, ãemu se mu je s popravilom<br />
na lepem tako zelo mudilo. Ali sta se bila z Lepcem<br />
zveãer na smrt sporekla in ga je torej Ïelel ãimprej<br />
odpraviti? Ali je bilo vmes nekaj, meni sicer nedojemljivega,<br />
kar je bilo morda celo povezano z mojim in Bronjinim<br />
potepom? A kakorkoli Ïe — kljub zadu‰ljivo
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
tesnobnim obãutkom sem moral prej ali slej iz teme.<br />
Pristopil sem torej in lahno potrkal na kovinska vrata.<br />
No, me je pozdravil mojster, ne da bi obrnil glavo.<br />
Sreãal sem kamerada iz zavoda, sem mencajoã pojasnil.<br />
Skoraj celih sedem let se nisva videla.<br />
Lepo, da si ga sreãal, je dejal ãez ãas, ko je privil do<br />
konca.<br />
âe pa niste rekli, da bova delala, sem skomignil v prazno.<br />
Seveda nisem, se je konãno le vzravnal in me o‰inil.<br />
Lepec je sinoãi stolkel beemveja, je poiskal cigareto. Pa<br />
sem si rekel, vrag naj ga vzame, je pokazal na opravljeno.<br />
Ne more biti ãlovek zdaj kar brez avta.<br />
Lepec? sem konãno le iztisnil iz neme groze.<br />
Ta res nima sreãe, je skomignil. ·li smo prejle tja pogledat:<br />
Ïe precej za ovinkom pri skladi‰ãih ga je neslo s<br />
ceste, potem pa je tam tista stara breza, vrag jo vzemi.<br />
Ker ãe bi jo le za malo zgre‰il, bi bila to seveda ‰ala, takole<br />
pa bo avto najverjetneje totalka...<br />
Pa on? sem mu nestrpen segel v besedo.<br />
On, je zmignil. Kot mu je to Ïe v navadi: dobil je malo<br />
po kolenih in obrazu, se je kislo nasmehnil. âeprav je<br />
Zobar potlej klica na urgenco, ali so morda potrebne<br />
zveze, pa so rekli, da je zaenkrat vse pod kontrolo in da<br />
ga bodo najverjetneje Ïe jutri odpustili.<br />
PriÏgal sem marlboro in se sesedel na zabojnik.<br />
99
PETELINJI ZAJTRK<br />
100<br />
BESeDA<br />
Vidi‰, tako je to sranje, je prisedel tudi mojster.<br />
Sranje, sem pritrdil. Res sranje, sem prikimal, ãeravno<br />
mi je po glavi rojilo ‰e vse kaj drugega.
PETELINJI ZAJTRK<br />
30.<br />
BESeDA<br />
L epec se je dopoldne odpeljal iz bolni‰nice s popravljenim<br />
mercedesom, ki mu ga je Ïe navsezgodaj dostavil<br />
mojster. Popoldne je Pavlica s svojimi delavci pritovoril<br />
na dvori‰ãe res precej zdelan beemve, ki pa ga je<br />
bilo po skupnem mnenju ‰e mogoãe pokrpati. Tovari‰ija<br />
je bila torej ob nesreãi res spet tovari‰ija. Bronja, ki je<br />
tako ‰e za nekaj ãasa ostala brez avta, pa mi je po telefonu<br />
dejala: Bolje brez avta kot brez moÏa. Ta njena, sicer<br />
smejoãa se izjava, me je tako zelo osupnila, da je potem<br />
sploh nisem vpra‰al, kdaj se lahko dobiva. âeprav:<br />
kaj pa naj bi mi sicer rekla? Nisem vendar priãakoval, da<br />
bi, recimo, izjavila: Bolje brez moÏa kot brez avta. Tudi<br />
si najverjetneje nisem tega niti po tihem Ïelel. Zato sem<br />
se zaradi nepremi‰ljeno odloÏene slu‰alke vse bolj poãutil<br />
krivega.<br />
Lepec je zveãer prinesel steklenico viskija in zavitek<br />
‰e neuporabljenih kristalnih kozarcev. Îelel je, kot je<br />
rekel, s tovari‰i dostojno nazdraviti svojemu sinoãnjemu<br />
sopotniku, samemu angelu Varuhu, ki je poskrbel,<br />
da se je izjemoma spet enkrat prepasal z varnostnim pa-<br />
101
PETELINJI ZAJTRK<br />
102<br />
BESeDA<br />
som in ga ãudeÏno obvaroval huj‰ega. Ob pogledu na<br />
razcveteli beemve, ki ga je Gaja‰ prav za to priloÏnost z<br />
dvigalko dvignil visoko v zrak, se je res zdelo, da je imel<br />
tip tudi tokrat posebno sreão. Pod obliÏem na nosu je<br />
namreã skrival le odrgnino, pod zavojem preko ãela pa<br />
razseklino, zaprto s sedmimi ‰ivi.<br />
Koliko pa si imel v resnici na ‰tevcu? je torej slavljenca<br />
prvi ogovoril mojster.<br />
Ponavadi grem tam v ovinek s sto, ali sto deset, je potehtal<br />
Lepec. A tokrat je bilo zanesljivo veã, ker me sicer<br />
ne bi takole odlepilo, je bil prepriãan. Kdor tega ni probal,<br />
si niti ne more zamisliti: kot bi nek hudiã zagrabil<br />
avto in ga takole frcnil, je pokazal z vÏigalnikom. Lahko<br />
se samo slika‰ za volanom, ko ti je Ïe enkrat namenjeno.<br />
Brzina je paã brzina, je pritrdil Pavlica, ki tokrat zaãuda<br />
ni oporekal.<br />
Brzina in polna glava, je dodal Lepec. Na meji so mi<br />
dopoldne zadrÏalii ‰tiri Romunke, ki bi morale biti<br />
zveãer Ïe v PortoroÏu, je pojasnil. Potem pa je ‰e Copek<br />
znorel s tisto bombo in je naenkrat nastal ves cirkus<br />
okoli tega.<br />
Z bombo!? je zinila tovari‰ija.<br />
Zaprl se je z njo v fuk kamro pri Skiniju in je teÏil, da<br />
se bo fental, ãe mu do sedmih ne vrnem frajtonarce, je
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Ïe ves nasr‰en pojasnil. Bedaki pa so potem klicali policijo,<br />
namesto, da bi ga pustili, naj se raz‰prica po zidu,<br />
ãe mu je Ïe to tako ljubo.<br />
Ampak, tisto Copekovo frajtonarco si vendar po‰teno<br />
kupil, je posegel Batistuta, ki je oãitno rad razsojal tudi<br />
v takih sporih.<br />
Kupil, seveda sem jo kupil, je pljunil Lepec. Sedem<br />
noãi zapored se je stari vzpenjal na Milevo, da je revica<br />
hodila Ïe na kolenih prosit, naj jo odre‰imo njegove<br />
pasje sline, ali pa bo ‰la raje nazaj tja v boÏjo mater.<br />
Potem pa ti ‰e izvem, da ni teh sedmih pljunkov niti plaãal,<br />
temveã je pri Vasku, ki se seveda ravno en tak prav-<br />
‰nji norec, zastavil meh. In kaj sem torej lahko napravil?<br />
Pobral sem tisto ãrvivo ‰katlo in jo spotoma prodal tam<br />
nekemu drugemu avseniku, da sem si vsaj za silo povrnil<br />
‰kodo. Zdaj pa: povej ti, prosim, to policiji, s ãim si<br />
jo plaãal in jih prepriãaj, da si jo po‰teno kupil!<br />
Fu! je pihnil Zobar. Tole se je pa potem res zapletlo.<br />
Seveda se je malo zapletlo, no, je menil profesor.<br />
Toda, saj bi vendar zlahka dokazal, da si jo zamenjal za<br />
nekaj drugega, je bil prepriãan v negovo pravico. Vzel bi<br />
nas tu dva tri za priãe in kdo bi potem ‰e verjel pijancu?<br />
DokaÏi ti kaj policiji, ko je tam notri bomba, je odmahnil<br />
Lepec. Saj so bili fantje od strahu tako zme‰ani<br />
in se ni dalo z njimi sploh pogovarjati. Videli so pred<br />
103
PETELINJI ZAJTRK<br />
104<br />
BESeDA<br />
sabo samo to usrano harmoniko, ki da bo problem edina<br />
zanesljivo razre‰ila. Seveda, ga bo razre‰ila, fantje,<br />
ampak...<br />
Kaj si torej napravil? mu je ves nestrpen segel v besedo<br />
Pavlica.<br />
Kaj, kaj? je spet pljunil zvodnik. Kaj sem pa lahko<br />
sploh napravil? je nemoãno raz‰iril roke. Stopil sem paã<br />
k staremu Zimermanu in sem ga prosil, ãe mi lahko za<br />
nekaj dni posodi svojo frajtonarco.<br />
Pa potem?<br />
Kaj — potem?<br />
Dal si jo Copeku?<br />
Seveda sem mu jo dal.<br />
In jo je vzel?<br />
Seveda jo je vzel. Pustil je tam tisto svojo pasjo bombico<br />
in je pograbil Zimermanovo harmoniko, ki je zanesljivo<br />
vredna vsaj trikrat veã, kot je bila njegova. Potem<br />
pa je, ta stara baraba, ‰e zahteval od policije, da<br />
smo lepo na licu mesta napisali in podpisali zapisnik o<br />
primopredaji in, si morate misliti, tudi pobotanju, je z<br />
Ïalostnim glasom pojasnil na‰ dana‰nji slavljenec.<br />
Tovari‰ija se je soãutno zazrla v kristalne kozarce z<br />
viskijem, s katerimi je sotovari‰ torej pravzaprav vzklikal<br />
ãe je ‰el bik, naj gre ‰e ‰trik, in mu ni veã Ïelela zastavljati<br />
neprijetnih vpra‰anj. Sam pa sem se kljub ko-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
maj zatajevani privo‰ãljivosti vsej Lepãevi kalvariji seveda<br />
predvsem ãudil. Pokazala mi ga je namreã tudi tak‰nega,<br />
kakr‰nega doslej nisem poznal.<br />
105
PETELINJI ZAJTRK<br />
106<br />
31.<br />
BESeDA<br />
Z jutraj je po‰tar v delavnico prinesel telegram, ki je<br />
bil naslovljen name. Vsebina je bila naslednja:<br />
Vljudno vas prosimo, da se danes ob 21. uri zglasite na<br />
uradu za bistvena vpra‰anja. Izostankov ne opraviãujemo.<br />
Na‰ naslov: Kolo‰eva ulica 37, drugo nadstropje,<br />
stanovanje Sagadin. Podpisana pa je bila gospa Sukiãeva.
PETELINJI ZAJTRK<br />
32.<br />
BESeDA<br />
P red stanovanjskim blokom na Kolo‰evi 37 so fantje<br />
na rolerjih preskakovali prazno betonsko korito za<br />
roÏe. Bila je to velika dvori‰ãna tekma, kakr‰nih sem se<br />
vãasih tudi sam udeleÏeval in ponavadi zmagoval. Take<br />
zmage so bile moji edini Ïivljenski uspehi, zato me je ‰e<br />
sedaj vãasih imelo, da bi kratkomalo pozabil na leta in<br />
se zapodil z mularijo. Po dopolnjenem osemnajstem<br />
letu, ko se je neizprosno konãalo moje zavodsko obdobje,<br />
in sem se torej moral znajti sam, sem nekako tudi<br />
zares ostal sam. Socialne delavke in drugi tovrstni tolaÏilni<br />
izvedenci, so me sicer vãasih prepriãevali, da je to<br />
zgolj obãutek, a dejstvo je bilo vendarle tudi tako, da sta<br />
bila resniãno na moji strani samo dva grobova: Betkin v<br />
âapljini, ki ga nisem niti nikoli obiskal, in Elzin tu malce<br />
bliÏe, ki sem ga obãasno celo urejal.<br />
Zgradba je bila stara in sabo vzdrÏevana.<br />
V njenem sivem satju so po vsem sodeã Ïiveli ljudje,<br />
ki bi bolj potrebovali kako Karitasovo pisarno, kot pa,<br />
recimo, Urad za bistvena vpra‰anja. Bronjina ‰aljivost se<br />
mi je zato zdela samo ‰e bolj posreãena. Kljub temu ‰e<br />
zmeraj nisem bil prepriãan, ali ji bom zmogel to tudi<br />
107
PETELINJI ZAJTRK<br />
108<br />
BESeDA<br />
glasno priznati. Zataknilo se mi je namreã vãeraj v grlu<br />
in se zgostilo v trebuhu neko tako ãutenje, ki si ga nisem<br />
zmogel razloÏiti in se ga nekako tudi ne znebiti. Zameril<br />
sem ji seveda nekaj, kar se ne zameri. Ali paã — tudi<br />
ãe to le ni bila zamera, je bila pa vsaj uÏaljenost, in moral<br />
sem si na stopni‰ãu znova reãi, naj nocoj ne bom veã<br />
tako zelo otroãji.<br />
Na vratih na koncu dolgega ozkega hodnika je bila<br />
pritarjena medeninasta plo‰ãica z graviranim napisom<br />
Olja Sagadin. Bilo je to najverjetneje stanovanje Bronjine<br />
prijateljice, telegram pa je bil nemara povabilo na<br />
kavo. Razumel sem, da je gotovo dolgo iskala priloÏnost<br />
za vnoviãno skrito sreãanje, a navzoãnost neke tuje gospe<br />
ali ‰e bolj verjetno gospodiãne, mi zdaj spet ni bila po<br />
volji. Prestopal sem se torej na hodniku, prislu‰kal korakom<br />
po stopnicah, ki so se mi zdeli vse bolj slutljivi, se<br />
obotavljal, tehtal, opogumljal, nameraval Ïe celo oditi,<br />
ko so se vrata iznenada odtrznila.<br />
Naslednji, prosim, je pomeÏiknila Bronja in me za rokav<br />
povlekla v notrino po kadilu di‰eãega stanovanja.<br />
Slaba ‰ala, sem zamrmral v brado in se samo ‰e bolj<br />
negotov prestopil.<br />
A nagajiva iskra v njenih oãeh tudi ob nejevoljni pripombi<br />
‰e ni ugasnila. Poãutite se, prosim, kot doma, je<br />
‰epnila, mi pokleknila k nogam in mi s palcem in kazalcem<br />
odvozlala vezalke. âe so vmes bolezni, ki se zdra-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
vijo s poniÏnostjo, potem bomo danes Ïe uspe‰ni, mi je<br />
siloma sezula ãevlje in mi nataknila pli‰aste copate. âe<br />
pa je kaj huj‰ega, si bomo pa paã vzeli malo ãasa.<br />
Res mi ni v‰eã, sem rekel. Noãem, da si taka.<br />
Saj nisem, no, se je vzravnala in me iznenada poljubila.<br />
A misli‰, da je meni prav, ko vem, da kuha‰ mulo?<br />
Skril sem se ji v pramene za u‰esom in pridihnil. Saj<br />
sem res Ïelel, da bi zaãutila zadrÏanost in da bi ji bila to<br />
nekaka kazen, a za svet ji ne bi zdaj priznal, s ãim sem<br />
se ves ãas mrcvaril. Ne bi ji priznal in ne bi — izrekel pa<br />
sem potem, kot bi rekel nekdo namesto mene: Saj je res<br />
sme‰no.<br />
Sme‰no? me je vpra‰ujoãa poljubila.<br />
Sme‰no, sem iztisnil. Kaj pa? Motilo me je, da si zaskrbljena<br />
za moÏa, pa ãeravno je bilo povsem normalno,<br />
da si zaskrbljena, se mi je odvalil kamen. A potreboval<br />
sem paã nekaj ãasa, da sem to le nekako pregriznil.<br />
Vem, se me je oklenila. Vem tudi, da ni niti malo sme-<br />
‰no, mi je za‰epetala k u‰esu. Temveã je tako samo zato,<br />
ker se imava najverjetneje res rada, se mi je izvila iz objema<br />
in je s tisto svojo nagajivo iskro v oãeh sklenila: A<br />
to so seveda zdaj Ïe zadeve, ki so v pristojnosti urada za<br />
bistvena vpra‰anja.<br />
109
PETELINJI ZAJTRK<br />
110<br />
33.<br />
BESeDA<br />
U rad za bistvena vpra‰anja je bil jedilni kot v dvosobnem<br />
stanovanju neke Olje Sagadin, ki se je za<br />
ta veãer izselila neznano kam. Na sonãniãno rumenem<br />
namiznem prtu sta bila pripravljena znaãilno poslikana<br />
kroÏnika iz kitajskega porcelana in steklenica buteljãnega<br />
vina. Tudi sicer se mi je zdelo vse v tem po Ïensko<br />
urejenem in dopadljivo snaÏnem stanovanju nekam<br />
prazniãno in posebno. Dejstvo, da nama je Bronja pripravila<br />
celo prigrizek, pa me je navdahnilo z vse bolj in<br />
bolj razÏarevajoão se radostjo, ki je povsem razblinila<br />
poprej‰njo kujavost.<br />
Odma‰il sem steklenico in nama natoãil.<br />
Bistveno vpra‰anje je seveda, kaj zdaj s to nepriãakovano<br />
sreão, je za‰epetala, ko sva nazdravila. Okoli‰ãine<br />
so namreã vse prej kot ugodne in primerne.<br />
Okoli‰ãine so zame Ïe praviloma zmeraj neugodne in<br />
neprimerne, sem odvrnil. Zdaj gre torej kveãjemu za to,<br />
ali si pripravljena deliti z mano to prekletstvo?<br />
Prekletstvo je bolj ali manj skupno, le da jaz seveda ne<br />
Ïelim, da ga tako imenujeva, je nadaljevala z jezikom, ki<br />
sva ga zdaj Ïe oba razumela. Reciva temu raje sranje, ki
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
se naju je spotoma oprijelo in nama zdaj ne pusti dihati.<br />
Tudi prav, sem sogla‰al. A vpra‰anje seveda ostaja<br />
enako.<br />
Z razliko, da morava reã v resnici deliti drug z drugim,<br />
je oporekala.<br />
Prvi spra‰ujem jaz, ker sem se tudi prvi prijavil, sem<br />
kljub temu vztrajal.<br />
Ali je dovolj, ãe reãem, da te imam rada? se je sklonila<br />
nad mizo in se mi od blizu zazrla v oãi. Ali je dovolj, ãe<br />
reãe‰, da me ima‰ rad?<br />
Vpra‰uje‰ pa se pravzaprav, kaj naj zdaj s tem, da me<br />
ima‰ rada in da imam tudi jaz tebe rad? sem jo spomnil.<br />
âeravno seveda Ïe od zaãetka ve‰, da ne moreva s tem<br />
niãesar drugega, kot da se imava rada.<br />
Vem, ali pa ne vem, me je poljubila. Ker to paã sploh<br />
ni nekaj, v ãemer bi imela kako posebno prakso, se je<br />
zaskrbela. Kveãjemu lahko reãem, da me je najina bliÏina<br />
povsem presenetila. Nemoã, da bi se temu uprla, pa<br />
me je navdala z nekakim sluteãim strahom, ki ga lahko<br />
kveãjemu kdaj potlaãim, zanesljivo pa se ga ne morem<br />
otresti. Bojim se, da bova slej ko prej napravila napako.<br />
Zato sem Ïelela, da se o tem nocoj pogovoriva.<br />
Ugriznil sem se in pridihnil.<br />
Lahko bi sicer rekel, da sam nisem imel s tem sploh<br />
nobene prakse — a ãemu bi zdaj sluÏila taka dovtipnost?<br />
111
PETELINJI ZAJTRK<br />
112<br />
BESeDA<br />
Bronjin lepi obraz je tokrat lebdel nad mano kot najgostej‰a<br />
zaskrbljenost. Dotaknilo se me je najverjetneje ‰e<br />
bolj, ker je sploh nisem poznal take. Ustnice so se ji za<br />
spoznanje ‰obile, slutljivost ji je zoÏila obraz, lesketavost<br />
v razprtih oãeh pa je silila ãez rob. Bal sem se, da bo zajokala<br />
— ona, ki je bila ponavadi vsa iz smeha.<br />
Razumem, da ne Ïeli‰ izgubiti druÏine, sem segel v<br />
njeno speão dlan. Dovolj jasno mi je, da ne smeva napraviti<br />
napake, sem jo stisnil in jo nekako le predramil.<br />
Ne vem tudi, zakaj bi jo pravzaprav morala? sem pomislil.<br />
âemu bi morala biti kar prepriãana, da nama je<br />
ob vseh drugih moÏnostih usojena ravno napaka?<br />
Ker je, pravijo, potem ponavadi tako, je ‰epnila.<br />
SovraÏim ponavadi, sem izpil in nama znova natoãil.<br />
Tudi jaz sovraÏim ponavadi, je dvignila kozarec in se<br />
le spet nasmehnila.<br />
No, torej!? sem se s kozarcem nekako zmagovito dotaknil<br />
njenega. Ali ste v uradu za bistvena vpra‰anja<br />
konãno zadovoljni z odgovorom in lahko v miru nazdravimo?<br />
V uradu za bistvena vpra‰anja paã ni nikoli miru, je<br />
trknila. Razen morda med malico, se je s kozarcem v<br />
roki zavrtela po kuhinji in je jela z levico prina‰ati iz hladilnika.<br />
Rakci, olive in zrnat kruh, kaka grozljiva klasika,<br />
je ob tem na‰tevala. Kaj si je ta moja Olja res Ïe zaãe-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
la domi‰ljati, da sva iz kakega njenega sladkega romana?<br />
Gospa pi‰e knjige? sem se nadvse ãudil.<br />
Ne, ne, je odmahnila. Ampak jih bere. Gotovo vsak<br />
dan vsaj enega, si je oslinila kazalec in je naglo polistala.<br />
Potem pa ima take, ve‰: Tu ima‰ vazo, ãe ti bo sluãajno<br />
prinesel roÏe. Tamle za zofo v dnevni sobi pa knjigo<br />
o barvah, ãe te bo morebiti zanimalo, kaj ti sporoãa z<br />
njo.<br />
No!? sem se zdrznil, ãeravno je bilo res umevno. Njej<br />
si torej povedala?<br />
Sem, je bojeãe skomignila. A samo njej — res samo<br />
njej, je nato tolaÏila moje zaãudenje. Saj bi me vendar<br />
razgnalo, ãe ne bi imela komu zaupati. Ali pa bi me paã<br />
zadu‰ilo, no. Ker, tole, ve‰, tole mi je res grozno, to skrivanje,<br />
ta obãutek, da ne sme‰ odpreti ust, ko bi v resnici<br />
najraje pel. Ampak — kaj se tebi ne dogaja tako?<br />
Pri‰epnil sem doslej le stvarem, sem skomignil, saj<br />
sem seveda ‰e kako poznal take obãutke. Izvijaãi, kljuãi,<br />
gedore, kle‰ãe, kladiva; Ïelezu paã zaenkrat nekako ‰e<br />
najbolj zaupam, sem jo podraÏil, ãeravno mi je prav s<br />
tem povedala o svojih ãustvih veliko veã kot prej z lep‰imi<br />
besedami.<br />
113
PETELINJI ZAJTRK<br />
114<br />
34.<br />
BESeDA<br />
P rosil bi gospo, ali me morda lahko posvoji, sem pomislil,<br />
ko sem se potem sprehodil po stanovanju.<br />
Toliko pa ji le ne zaupam, se je smejala Bronja.<br />
Lahko pa zaupa‰ meni, sem bil res prepriãan.
PETELINJI ZAJTRK<br />
35.<br />
BESeDA<br />
S tala je sredi povsem razsvetljene spalnice in si poãasi<br />
odpenjala gumbke na oprijeti obleki. Njeni dolgi<br />
prstki so napredovali poãasi, a zanesljivo, ne da bi se ji<br />
sploh zataknilo v eni sami luknjici. Stal sem pri vratih in<br />
jo gledal, ãeravno je najverjetneje ãakala, da ji bom pomagal.<br />
A zazdelo se mi je to za hipec, kakor bi bila odbirala<br />
molek, in bila mi je tako v‰eãna v tem obredju, da<br />
je karatkomalo nisem Ïelel premotiti. Razumela je moj<br />
uÏitek in ga tudi dopu‰ãala. Izstopila je iz oblekce, ki ji<br />
je zdrknila k nogam in si boÏajoã se slekla najlonke.<br />
Nato si je odpela ‰e modrãek in je z rokami spu‰ãenimi<br />
ob telesu prav niã srameÏljiva ãakala.<br />
Ta njena razgaljena lepota me je povsem zamaknila.<br />
Bilo je to njeno belo in gladko telo tako polno neãesa<br />
lepega, da ga ni bilo mogoãe z niãemer primerjati.<br />
Ali pa morda vendarle.<br />
Rekel sem ji: Zrela Bronja.<br />
Zrela? je zaskrbljena vpra‰ala.<br />
Razumi to, kakor bi bil rekel zrelo jabolko, sem ji sku-<br />
‰al pojasniti. Saj, le zrelo jabolko lahko nekomu tako<br />
lepo zadi‰i, sem jo dvignil v naroãje in jo poloÏil na po-<br />
115
PETELINJI ZAJTRK<br />
116<br />
BESeDA<br />
steljo. Vohal sem jo in oku‰al z ustnicami — bil sem<br />
samo ‰e bolj prepriãan, da je primera ustrezala. In ona<br />
je najverjetneje vsaj malo razumela, ãemu tako hvalim<br />
ãas, ki mi jo je namenil ravno tako in ravno zdaj.<br />
Zvlekla mi je kavbojke in je zatipala po njem, ki se je<br />
dvigal k njej brez takih misli in razneÏenih besed. Spustila<br />
ga je med dlani in nato Ïe kmalu, ker je paã postajal<br />
vse bolj poÏeljiv, tja globlje k njej, ki ga je Ïe ves ãas<br />
ãakala in iskala z enako Ïeljo. âutil sem dotik, ki naju je<br />
usloãil in zanihal, da sva se potem izgubljala in se najdevala<br />
kot zarotena potnika med neko dolgo negotovo<br />
jeÏo proti vrhu. âutil sem objem, ki me je nagovarjal in<br />
me prosil, naj ne dovolim, da bi spotoma omahnila in<br />
zopet zdrsela. In ãutil sem Ïe tudi tisto moã, ki jo je lahko<br />
predramila le Bronja: obãutek, da lahko tako potujeva,<br />
potujeva, potujeva do jutra.<br />
Ne verjamem, da se nama to res dogaja, mi je ‰epetala.<br />
Samo da se, sem jo pomirjal. Pa tudi ãe so samo sanje,<br />
sem si Ïelel znova.<br />
In keljiva vohka vlaga, ki sva si jo spotoma nabrala,<br />
naju je zlepila, in naju uroãila, da nisva veã ãutila ãasa.<br />
Bila sva zgodnja in bila sva pozna.<br />
Bila sva daleã in bila sva blizu.<br />
Bila sva hitra in bila poãasna.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Dokler ni Bronja, prebujena v nekem drugem ãasu,<br />
spet vznemirjena za‰epetala: Koliko pa je sploh ura?<br />
Bila je ena.<br />
Sranje! se je zgrozila in se je prestra‰ena izkobacala iz<br />
objema. Kaj je to z nama? je naglo vstala in s pogledom<br />
iskala oblaãila. Kot da bi nama nekdo priganjal uro, ji ni<br />
‰lo v glavo, medtem, ko se je v naglici oblaãila in si zapenjala<br />
vse tiste drobne gumbke, ki so ji zdaj prav ponagajali.<br />
Niã tako stra‰nega ni, sem jo pomirjal in se tudi sam<br />
iskal oblaãila. Le najin ãas gre oãitno drugaãe, sem bil<br />
prepriãan. Na to se morava paã navaditi.<br />
Saj, je sogla‰ala. Upam samo, da ga ni kaj privedlo domov,<br />
je bilo na njenem obrazu obenem Ïe tudi razbrati<br />
tisti skoraj paniãni strah, ki sem ga zaãutil Ïe zadnjiã.<br />
Le kaj bi ga lahko privedlo? sem odmahoval. To vendar<br />
‰e ni njegova ura.<br />
Ne vem? si je pogrizljala ustnico. Îe nekaj dni se mi<br />
zdi tako ãuden.<br />
âuden? sem se ustra‰il.<br />
Ja, je prikimala.<br />
Kako — ãuden? sem ‰e podrezal.<br />
Tako, paã, je skomignila. A saj ti tega sploh ne vem<br />
pojasniti, je pomolknila. Morda se mi res samo dozdeva?<br />
se je ãez ãas povpra‰ala. Saj sem od vsega Ïe ãisto<br />
zme‰ana.<br />
117
PETELINJI ZAJTRK<br />
118<br />
36.<br />
BESeDA<br />
P oslu‰aj, da ni ta tvoj stari kamerad v resnici ãe‰plja?<br />
je zamrmral Gaja‰, ko sva si zjutraj nalila kavo<br />
in priÏgala prvi cigareti. Preklemano ãuden se mi zdi‰<br />
zadnje ãase.<br />
âuden? sem pogoltnil vroãi poÏirek.<br />
Tak, je prikimal, ne da bi sploh odmaknil pogled. Kot<br />
da bi te ponoãi ãarovnica jahala, podnevi pa bi hudiã<br />
prihajal z raãuni, mi je pomenljivo pomeÏiknil. Ti pa<br />
vendarle dobro ve‰, kaj ti je Gaja‰ dejal Ïe na zaãetku: v<br />
dober uk sem te vzel, pravega delavca bom napravil iz<br />
tebe, zato te ne bom dal kar tako neki cizi v molÏo, temveã<br />
bom terjal, da si zmeraj in povsod gospodar svojega<br />
kurãka. Drugaãe paã tvoja glava ne bo nikoli nosila<br />
klobuka, hi‰a pa ti ne bo nikdar imela strehe.<br />
Potuhnil sem se in krãevito pomi‰ljal, kaj naj mu<br />
pravzaprav reãem. Imel je moj mojster oãi, ki vidijo<br />
globlje od drugih, in imel je, bogmeda, tudi nos, ki je nemalokrat<br />
vohal Ïe jutri‰njo kuho. Nosil pa je, kajpada,<br />
kdaj tudi na nosu muho, pa je ni niti opazil. Vedel sem<br />
seveda, da mu ne morem zaupati o Bronji, a Ïenske mi<br />
paã Ïe ni smel kratiti.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Gotovo je prav o tem zdaj tudi sam pomislil, saj je<br />
konãno umaknil karajoãi pogled in je veliko bolj zaupljivo<br />
zmignil: Na Ïivce mi gre, ko vidim, da te vleãe.<br />
Stra‰no mi gre to na Ïivce, ko te takole dan za dnevom<br />
gledam in se mi Ïe vãasih zdi, da bi te lahko tudi skozi<br />
‰ivankino oko potegnilo.<br />
Kaj da me vleãe? sem se sprenevedal.<br />
Kaj, kaj!? je spet vzrojil. Kot da ne veva oba prav dobro,<br />
kaj na tem svetu ima lahko edino tak cug? je posesal<br />
ogorek in si z njim prismolil novo cigareto. Îemljica<br />
iz hudiãeve peãi, paã, je zapihal. Zato pa, moj Dj, me<br />
je do boleãine u‰ãipnil v mi‰ico. Ko ga vtakne‰, ji zmeraj<br />
reci, da je najbolj‰a, ko ga zmakne‰, pa si zmeraj reci,<br />
da ni edina. Po tistem pa si potem lepo operi prste in jih<br />
ne vohaj po nepotrebnem. Saj, samo to je tisti coper, ki<br />
pri tem lahko kaj zaleÏe in je za dobrega mojstra zakon!<br />
âe vi tako pravite? sem skomignil.<br />
Kaj jaz tako pravim? se je komaj ‰e zadrÏal, da me ni<br />
butnil s pestjo v ãelo. Niã jaz tako ne pravim, temveã je<br />
to tako in pika! je potem le raje udaril po mizi, da se je<br />
prestavilo prav vse na njej. Predolgo sem Ïe jaz v tem<br />
poslu, da bi ga takole biksala, je z rokavom brisal kavo,<br />
ki se je polila. Preveã sem se jaz Ïe nagledal tega, kako<br />
je kaka pojedla kozla, posrala pa je potem ãrva, je ob<br />
brisanju samo ‰e bolj prevraãal in polival, dokler mu ni<br />
nazadnje poãil Ïivec, da je na lepem zagrabil mizo in jo<br />
119
PETELINJI ZAJTRK<br />
120<br />
BESeDA<br />
prevrnil. Tresnilo je in se razletelo, kakor bi ustrelil z<br />
lovskim — matice in kovanci pa so se ‰e dolgo zvonkljajoã<br />
kotalili po dvori‰ãu.<br />
Ali zdaj vidi‰? je zlovoljen vzkliknil.<br />
Saj bom pospravil, sem se sklonil.<br />
Seveda bo‰, je lopnil s peto. A prej mi bo‰ paã zdajle<br />
prisegel, da si imel kaj od te moje ma‰e, me je zgrabil za<br />
ovratnik in me spet dvignil. Potem mi bo‰ pa seveda ‰e<br />
lepo obljubil, da ne bo‰ zdrknil globlje v luknjo, kot se<br />
za Gaja‰evega vajenca spodobi, mi je zadihal v obraz in<br />
me ni veã izpustil.<br />
Vzravnal sem se in nisem umaknil pogleda.<br />
Ponavadi je nevarno padel, kdor se je tako pririnil v<br />
moje.<br />
Tudi Ïe sedaj sem ãutil njegovo slabo teÏo in pot prijema,<br />
ki bi ga zanesljivo in gladko spodnesel. A ãutil sem<br />
obenem, da to ni bil boj, ki bi si ga Ïelel in v meni tudi<br />
ni bilo nobene take jeze. To, kar ga je moralo ustaviti, je<br />
bila kveãjemu beseda. Tista, ena sama, ki mi je bila sicer<br />
Ïe ves ãas na jeziku. Naravnost izreãeno dejstvo, ki bi<br />
mu poreklo, kako zelo je v zmoti in kako klavrni so vprião<br />
vsi strahovi.<br />
Niãesar takega ni, sem torej iztisnil. Rad jo imam.<br />
Samo to je.<br />
Gledal sem ga, kako je obrnil z oãmi in se poãasi odmaknil.<br />
Obrisal si je bil dlani ob hlaãe in zatipal za ciga-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
retami. Nato je, ne da bi si sploh priÏgal, zakorakal<br />
vstran in se postopajoã sredi dvori‰ãa zazrl v nebo. Ali<br />
ga sli‰i‰? je zastokal. Ali si ga sli‰al, moj ljubi bog, ali si<br />
ga res tudi ti sli‰al? je dvignil dlani nad glavo. Rad jo<br />
ima! je nato vzkliknil z visokim glasom. On jo ima rad!<br />
je spet povzdignil. Na mojem dvori‰ãu, v moji delavnici,<br />
za mojo mizo — on ima njo rad. Pri vseh mojih besedah,<br />
pri vseh mojih ‰olah, pri vsej moji skrbi — on ima<br />
njo rad. Potem mi pa ‰e pravi: niãesar takega ni. Niãesar<br />
takega, res, je popljuval. Ampak — kam pa je potem ‰el<br />
ves moj trud? Spra‰ujem te, ti stari ravbar, kam pa je<br />
potem ‰el ves moj dragoceni ãas? se je ‰e stegoval tam<br />
in plahutal kakor da bi Ïelel v nebo. Sem ga mar res<br />
samo zato tu tako potrpeÏljivo uãil pravih korakov, da<br />
mi bo potem na koncu spet rekel: on jo ima rad?<br />
Lepa reã, sem zmignil bolj zase, ko sem si le nekolikaj<br />
opomogel zaradi tako nepriãakovanega odziva. Zdaj bo<br />
torej ‰e to greh?<br />
Ni greh, ampak neumnost! je odrezal. Jaz, ki sem imel<br />
v Ïivljenju dvakrat res rad in sem obakrat bogme krvavo<br />
plaãal, paã to ‰e kako vem, si je konãno priÏgal cigareto,<br />
ki ji je v poprej‰njem besu odlomil filter. Zato pa ti<br />
tudi Ïe ves ãas dopovedujem, da ti bog ni samo zaradi<br />
lep‰ega napravil dve glavi.<br />
121
PETELINJI ZAJTRK<br />
122<br />
37.<br />
BESeDA<br />
P opoldne je klical Batistuta in je dolgo preklinjal v<br />
slu‰alko.<br />
Naposled je mojster le nekako razbral, kaj se pravzaprav<br />
dogaja in je ukazal samo: Urgenca!<br />
Sedla sva v avto in se zapodila v sredi‰ãe mesta, kjer<br />
je v edini ohranjeni stari ulici stanoval na‰ tovari‰ z res<br />
zveneãim nazivom — profesor filozofije Jure Cikuta. Ali,<br />
bolje reãeno, kjer je stanoval doslej, saj nama je Ïe stra-<br />
‰ljivi prizor, ki sva ga ugledala takoj, ko sva zavila v<br />
ozko, za promet sicer zaprto uliãico, napovedal njegovo<br />
selitev. Pod ‰e zmeraj odprtim oknom v drugem nadstropju<br />
je bilo namreã po tratoarju razmetano vse njegovo<br />
imetje. Oblaãila, knjige, gramofonske plo‰ãe, pleten<br />
naslanjaã, razpolovljen globus, stara elektriãna kitara<br />
in kajpada ‰e mnoga druga bolj drobna ‰ara — vse to<br />
je leÏalo naokoli, kakor je paã padlo, da so se morali mimoidoãi<br />
ogibati in prestopati, Batistuta pa je sedel na<br />
mahedravem kovãku prav na sredi ulice in je kadil pipo.<br />
Prizor je bil sme‰en in Ïalosten obenem.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Kaj se pa greste tukaj? je zaprepaden vpra‰al mojster,<br />
ko sva izskoãila iz avtomobila, kakor bi se nadvse mudilo.<br />
Mene vpra‰a‰? je skomignil profesor in je izpljunil<br />
obilno rumeno tobaãno slino.<br />
Koga pa naj, prosim? se je Gaja‰ razkoraãil z rokami<br />
v bokih.<br />
Kurbo vpra‰aj, je nesreãnik pokazal s pipo k oknu.<br />
Kaj imam jaz tu kurbe spra‰evati!? je odmahnil mojster<br />
in je zaãel pobirati razmetano.<br />
Pristopil sem in mu pomagal. Pobirala sva paã, kar je<br />
bilo vsaj ‰e za silo celo in zna‰ala profesorju k nogam. Ta<br />
pa je ‰e zmeraj samo piskal s svojo dogorevajoão pipo in<br />
je pljuval naokoli svoje Ïolte drekce. Zdel se mi je v tem<br />
avtizmu samo ‰e bolj suh in zlomljen, kosmat obraz pa<br />
se mu je podalj‰al, da je bil bolj podoben koruznemu<br />
betu kot ãloveku.<br />
Kaj bo‰ zdaj? je konãno zopet vpra‰al mojster.<br />
Ustanovil bom komunistiãno partijo, se je vzdramil<br />
Batistuta in je pospravil dogorelo pipo v razparan Ïep<br />
na skuknjiãu.<br />
Ustanovil bo‰ ti pasjo figo, je zamahnil Gaja‰, kot da<br />
bi ga najraje mahnil po temenu. Zato pa je tudi bilo tako<br />
z njo, ker so jo taki ustanavljali.<br />
Prav, je prikimal oni. Pa je paã ne bom ustanovil, ãe si<br />
ti tako zelo proti, se je poklapan sesedel. Samo, da pa<br />
123
PETELINJI ZAJTRK<br />
124<br />
BESeDA<br />
potem res ne vem kaj bom? se je z vsemi prsti popraskal<br />
po bradi in si jo samo ‰e bolj razmr‰il.<br />
NaloÏila sva vso njegovo imetje v naslanjaã in postavila<br />
tam sredi ulice kup, ki je bil Ïe od daleã videti kot<br />
kup nesreãe. Nato si je mojster priÏgal cigareto in je ponudil<br />
tudi meni.<br />
Kaj naj zdaj z njim? me je vpra‰al, ko sva nekaj ãasa<br />
tako kadila.<br />
Pojma nimam, sem zmignil.<br />
Imajo kje kake zavode, kjer lahko vsaj zaãasno namestijo<br />
take? ga je ãez ãas ‰e zanimalo.<br />
Mislim, da tukaj ne, sem odvrnil. Zdi se mi tudi, da to<br />
veã ne gre tako enostavno, kot je ‰lo vãasih.<br />
Saj, saj, je ves nejevoljen prikimal. Ampak, tega pa le<br />
ne bom nikoli razumel, da si lahko ‰olan in pameten<br />
ãlovek takole zasere?<br />
Lahko, vidi‰, lahko, se je dvignil profesor. âlovek bi<br />
celo rekel, da se velike ideje v dana‰njem ãasu Ïe po pravilu<br />
konãajo tako, je dejal, vendarle spet z neko iskro v<br />
oãeh. Moja velika ideja pa je seveda bila, da je lahko ãlovek<br />
sreãen tudi z eno ãisto navadno koko‰jo, samo ãe jo<br />
ima dovolj rad.<br />
No, pa smo Ïe spet tam, se je popraskal mojster in ni<br />
zadeve niti veã komentiral. Ampak, reci ti meni raje<br />
zdaj, kam naj te zapeljem? je ukazujoãe povzdignil glas.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Misli‰, da imam jaz kar ãas takole straÏariti, medtem, ko<br />
se tebi ne da veã niti dihati?<br />
Dobra ideja, res! je spet oÏivel Batistuta. Zdaj pa jo<br />
morda le imam?<br />
Prisluhnila sva in ãakala.<br />
Najbolje bi bilo, zagotovo, da bi paã nehal dihati, je<br />
izustil.<br />
Tedaj pa mu je Gaja‰ povsem iznenada prilepil tako<br />
silovito klofuto, da je siromak od boleãin in najverjetneje<br />
tudi strahu, da jih bo ‰e dobil, prav glasno prdnil.<br />
Zdaj se mi bo pa tu ‰e usral! je ihtavo poplesal mojster<br />
in mi je s kretnjo ukazal, da sva v naglici zaãela nalagati<br />
nesreãnikovo imetje v avto. Bilo je vsega res samo<br />
za v jugo, le naslanjaã sva morala pritrditi na streho.<br />
Kam pa potem pravzaprav gremo? je strahoma vpra-<br />
‰al profesor, ko sva ga najnazadnje prav niã neÏno narinila<br />
v prenaloÏen avto.<br />
Kam pa naj gremo? je iztisnil skozi zobe mojster. Dokler<br />
se nekako ne znajde‰, bo‰ paã Ïe moral potrpeti pri<br />
meni.<br />
125
PETELINJI ZAJTRK<br />
126<br />
38.<br />
BESeDA<br />
N i mi bilo pov‰eãi, da sem tako nepriãakovano dobil<br />
cimra. Za silo urejena podstre‰na soba je bila<br />
namreã Ïe doslej moje edino varno pribeÏali‰ãe, zdaj pa<br />
se je v njej gnetel ‰e Ïlobudravi profesor, ki oãitno res ni<br />
veã vedel, kaj naj bi s sabo. Prva Ïena, ki jo je pustil s<br />
tremi nepriskrbljenimi otroki, ga ni Ïelela veã niti videti<br />
in sta tudi o nujnih zadevah komunicirala samo pismeno.<br />
Mladi anglistki, ki jo je ‰e do nedavnega koval v<br />
zvezde in jo omenjal kot vzorãni primerek postemancipirane<br />
Ïenske, pa je puh oãitno medtem prerasel v perje<br />
in se je iz obetajoãega pi‰ãanãka spremenila v ãisto navadno<br />
koko‰, ki njegove filozofije ni veã zmogla dojemati.<br />
Ali pa jo je paã kratkomalo zavrnila in ga z vsem<br />
njegovim materialnim in duhovnim bogastvom vred<br />
nepreklicno odloÏila na ulico. Koliko je premogel prvega,<br />
smo seveda Ïe izmerili z jugecem, koliko drugega, pa<br />
mi, moram reãi, ni bilo niti malo jasno.<br />
Do izobraÏencev sem bil Ïe sicer od nekdaj nekako<br />
zadrÏan.<br />
Zdelo se mi je, da so skoraj praviloma nastajali iz grebatorjev.<br />
Ti pa so mi ‰li v ‰oli posebej na Ïivce. Pa to ne
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
zato, ker so dobivali bolj‰e ocene, temveã seveda, ker so<br />
jih dobivali samo zato, ker so bili tako hudiãevo upogljivi<br />
in pridni. Velikokrat se mi je zdelo, da bi lahko marsikaj<br />
vedel bolje od njih, ãe bi se mi le vzljubilo posedati<br />
ob knjigah. ·e bolj pa mi je bilo takrat grozno, da je<br />
druÏba to grebatorsko oÏino in odlika‰ko neãimrnost<br />
tako zlahka sprejemala in seveda tudi nagrajevala, medtem<br />
ko so pravi dÏeki skoraj praviloma ostajali postrani.<br />
Bilo pa je tudi res, da nas zavodskih gotovo ne bi nihãe<br />
spra‰eval o ‰tudiju, ãetudi bi bili ‰e tako uspe‰ni.<br />
Morali smo namreã postati mesarji, kljuãavniãarji, kleparji,<br />
varilci, vodoinstalaterji, elektriãarji — saj, le to je<br />
zagotavljalo, da bomo ãimprej sami poskrbeli zase in<br />
zlezli z druÏbinih ramen v njeno fekalno drobovje. To je<br />
navsezadnje potrdil tudi moj kasnej‰i poskus na vi‰ji<br />
strojni, ki se je konãal z vnoviãnim razoãaranjem in s<br />
samo ‰e enim izgubljenim letom.<br />
A kakorkoli Ïe — ubogi profesor je zdaj paã moral obãutiti<br />
to moje zdavnaj pridobljeno nezaupanje, ki se mu<br />
je pridodajala Ïe sicer‰nja nejevolja ob vsiljivcu. Dejstvo<br />
pa je bilo seveda, da nisva sodila skupaj tudi zaradi<br />
tega, ker je sam preboleval ljubezensko razoãaranje, v<br />
meni pa so prav zdaj odmevkali najsilovitej‰i rukajoãi<br />
glasovi.<br />
Poãasi, samo poãasi, si je pravil podnevi in ponoãi.<br />
Omnis festinatio ex parte diaboli est, je do onemoglosti<br />
127
PETELINJI ZAJTRK<br />
128<br />
BESeDA<br />
ponavljal in si sproti prevajal, kot da bi tako bolj uãinkovalo:<br />
Vsa naglica prihaja od hudiãa. Meni pa ni ‰lo v<br />
glavo, kako bi sploh lahko Ïivel ‰e poãasneje, saj je bil Ïe<br />
ves kot muha v moãniku. Zjutraj je, recimo, zaãel vstajati<br />
Ïe ob prvem svitu, pa se je kljub temu zmeraj odpravil<br />
v sluÏbo ‰ele, ko sva z mojstrom Ïe zdavnaj popila<br />
kavo in sva bila ponavadi Ïe tudi v delavnici. In kakor se<br />
je podvizal, tako je oãitno tudi razmi‰ljal, saj so vãasih<br />
pretekle ure in ure, preden je zloÏil misel, ali pa je paã<br />
kdaj tudi ni zloÏil. Gnani od nara‰ãajoãih obãutkov nezado‰ãenosti,<br />
nezadovoljnosti in nemira, se pehamo in<br />
poganjamo v novo in Ïivimo vse bolj v prihodnosti, je<br />
zastavil Ïe navsezgodaj. Problem je v tem, da niã veã ne<br />
Ïivimo v luãi dena‰njega dne, temveã v temi prihodnosti,<br />
je dopolnil, ko se je vrnil iz sluÏbe. Ne zavedamo se,<br />
da je na‰a prihodnost v resnici Ïe dolgo v naprej pripravljena<br />
v nezavednem, zato se da z malce jasnovidnosti<br />
zlahka ugotovili, da je vse tisto bolj‰e premnogokrat<br />
plaãano s slab‰im, je zatrdil zveãer. Ker pa seveda<br />
‰e zdaleã nismo vsi jasnovidci, je najverjetneje priporoãljivo,<br />
da vsake toliko ãasa obi‰ãemo nekoga, ki ima<br />
tak dar in ga prosimo, da nam pomaga, je potem konãno<br />
dorekel.<br />
Okoli starih bab mi Ïe ne bo‰ lazil, je povzdignil glas<br />
Gaja‰, ki je seveda takoj pogruntal, kaj ga pravzaprav<br />
matra.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Kdo pa govori o babah? je zinil profesor. Kot ãastilec<br />
filozofije paã ‰e kako vem, da je bila ãista misel zmeraj<br />
v posesti mo‰kega.<br />
Baba ali ded, je odkimal. Tega ti paã ne bom dopustil<br />
in basta.<br />
Ne bo‰ dopustil?<br />
Ne bom.<br />
Ti meni?<br />
Jaz tebi.<br />
Pa kaj si mi ti, prosim?<br />
To, kar si me sam prisilil.<br />
Ampak, tu vendar zdaj gre Ïe za vpra‰anje ãlovekove<br />
osebne svobode in tako se ne moreva pogovarjati.<br />
Se niti ne mislim, je odrezal mojster. A dokler bo‰ pod<br />
mojo streho, ti paã ne bom dovolil, da bi zapravljal denar<br />
za neumnosti in mi delal sramoto, je bil trd in neizprosen.<br />
Sicer pa ima‰ vso svobodo, da kar takoj sprakira‰<br />
in odide‰ — pa magari brez hvala lepa, ãe se ti zdi,<br />
da si nisem zasluÏil niti tega.<br />
Batistuta je zajel sapo in jo pogoltnil. Stanodajalãeva<br />
odloãna beseda je vsaj za nekaj ãasa zalegla, saj se poslej<br />
ni pritoÏeval. Dogodke, ki so mu iznenada tako brutalno<br />
sfiÏili Ïivljeneje, pa je sicer ‰e zmeraj doÏivljal kot<br />
krivico. NeutolaÏljiva uÏaljenost je puhtela iz sleherne<br />
njegove pore in samo res velike koliãine cenenega vina<br />
so ga lahko kdaj zvedrile. Pa ‰e v tem poÏivljajoãem<br />
129
PETELINJI ZAJTRK<br />
130<br />
BESeDA<br />
napoju, kot da je bila spet nekaka prikrita simbolika, saj<br />
je imel profesor odslej najraje namizno vino z imenom<br />
dar jeseni.
PETELINJI ZAJTRK<br />
39.<br />
BESeDA<br />
V<br />
soboto dopoldne je pri‰la Bronja v mesto z otrokom.<br />
Fant je bil star deset let in mu je bilo ime Ingo, ali pa<br />
ga je tako paã klicala. Zdel se mi je droban in krhek kot<br />
deklica. Le v njegovih velikih zvedavih oãeh sem Ïe ob<br />
prvem spogledu zaznal tisti dobro mi znani pobalinski<br />
lesk, ki je razkrival, da mulc le ni taka ovãka, kot je bil<br />
videti. Vedel sem se sicer, kot da ga sploh ne opaÏam.<br />
Saj, kaj pa sem imel z njim? ·lo mi je celo pomalem na<br />
Ïivce, da ga je pripeljala s sabo. Bil je dotik iz tistega njenega<br />
sveta, ki sem ga sicer najraje odmislil, ali paã odrinil<br />
nekam tja daleã v neznano. Bil je zdaj tudi v napoto,<br />
da se nisva mogla povsem zamakniti v najin sicer Ïe<br />
dobro ugla‰eni sprehajalski bluz.<br />
A mali vsega tega seveda ni ãutil in tudi ne upo‰teval.<br />
Slab kombinezon ima‰, je zategnil, ko si me je pozorno<br />
ogledal, pa ãeravno sem si za v mesto oblaãil edinega<br />
‰e nepokrpanega, ki ga je mojster pred kratkim pribarantal<br />
v Renaultovih delavnicah. Renault ob koncu<br />
sezone odhaja iz formule, Mercedes pa napoveduje povsem<br />
nov agregat, s katerim bo McLaren v naslednji<br />
131
PETELINJI ZAJTRK<br />
132<br />
BESeDA<br />
sezoni zanesljivo potolkel Ferrari, mi je pojasnil z glasom<br />
televizijskega komentatorja.<br />
Ne maram Mercedesa, sem skomignil v zadregi.<br />
Pa bi ga moral, ãe se res kaj spozna‰ na to, je zapel<br />
mali. Mercedesov novi agregat FO, sto deset E, V deset,<br />
razvije pri ‰estnajst tisoã petsto vrtljajih v minuti moã<br />
sedemsto petdeset KM, me je presenetil s podatki, ki jih<br />
niti sluãajno nisem poznal.<br />
To je pa kar, mu seveda nisem priznal, da ne vem ravno<br />
veliko o formuli ena. Potem bo pa morda res na tesno.<br />
Na tesno, je zaniãljivo odmahnil, kot bi bila tudi ta<br />
moja pripomba nezasli‰ana neumnost. Kdo pa ‰e sploh<br />
lahko ta hip razvije sedemsto petdeset KM? me je preiskal<br />
s svojimi lesketavimi oãkami. Peugeot s svojim<br />
agregatom A ‰tirinajst, recimo — ampak: misli‰, da to<br />
kaj pomeni pri Jordanu?<br />
Pojma nimam, res, sem se konãno vdal, saj nisem niti<br />
slutil, kdo je ta Jordan.<br />
Kako? se je zaãudil. Saj si mehanik, ne?<br />
Samo pomoãnik sem, sem skomignil.<br />
Prosim te, Ingo, je konãno posegla Bronja, ki je najverjetneje<br />
zaãutila mojo zadrego. To paã ni lepo, da se<br />
takole prilepi‰ na ãloveka.<br />
A mali je bil tiho le toliko, da je po‰teno zajel zrak.<br />
Nato pa je Ïe zopet obrnil oãi in je dejal: Cveto mi je
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
obljubil, da me bo prihodnje leto peljal na dirko v Budimpe‰to.<br />
Vsi bodo tam navijali za Schumacherja, jaz pa<br />
vem, da bosta srebrni pu‰ãici zmagali.<br />
Prosim te, no, ga je spet povlekla za rokav. Kaj vse ti<br />
je Ïe on obljubljal.<br />
âe me ne bo, bom pa ‰el na ‰top, se je je otresel mali.<br />
·el bo‰ magari tudi na ‰top, ko bo‰ enkrat lahko, zdaj<br />
pa se naju Ïe usmili s to svojo nesreãno formulo, je bila<br />
nejevoljna.<br />
Fantiã je konãno zaril roke v Ïepe in se ozrl po izloÏbah.<br />
âutil sem, da sem ga s svojim nepoznavanjem<br />
‰portnega avtomobilizma nadvse razoãaral, a mi ni bilo<br />
posebej mar. Bil je kar vaÏiã, ta mulo, jaz pa sem bil pred<br />
Bronjo ‰e zmeraj otroãje ranljiv. Skoraj zameril sem ji,<br />
da mi ga je sploh spustila za vrat. A bila so to vendarle<br />
res spet tako sme‰na ãustva, da sem jih moral Ïe v kali<br />
pregrizniti. Pravi Ïivec, ta stric, sem torej pokazal na<br />
malega. Pa ãeravno takole na pogled sploh ni videti.<br />
Zelo je navezan na Cvetota, je skomignila. On pa si<br />
vzame zanj tako malo ãasa, je vzdihnila. Najhuje pa je<br />
seveda, da mu v tem svojem zakletem odla‰anju zmeraj<br />
samo nekaj obljublja, jaz pa mu moram potem dopovedovati,<br />
da spet ne bo ‰lo, in si izmi‰ljati izgovore.<br />
133
PETELINJI ZAJTRK<br />
134<br />
40.<br />
BESeDA<br />
L epec, ki ‰e ni plaãal niti popravila marcedesa, je<br />
mojstra nekako vendarle prepriãal, da sva zaãela<br />
pomalem gladiti tudi bmve. Ob tem pa je Ïe nekaj veãerov<br />
zapored nagovarjal Malaãiãija, naj âuku iz Glorije<br />
posodi svojo drugo harmoniko, saj da se je njegova<br />
pokvarila in jo imajo na popravilu v âakovcu. Preostala<br />
tovari‰ija je seveda vedela, da je instrument v resnici<br />
dolgoval staremu Zimermanu, pri katerem si ga je bil v<br />
naglici sposodil, ko ga je Copek izsiljeval z razstrelivom,<br />
pa vendar ni o tem zdaj Malaãiãiju nihãe niti namignil.<br />
Tako tiho sodelovanje pri zaroti me je seveda nadvse<br />
presenetilo. Obenem pa mi je ‰lo Ïe prav neznosno na<br />
Ïivce, saj so Lepcu taka poniglava veriÏenja skoraj praviloma<br />
tudi uspevala. Ali bolje reãeno: bil je to njegov<br />
naãin preÏivetja, s katerim se je, kljub nikoli povsem zama‰eni<br />
luknji v ãolnu, ‰e zmeraj ãudeÏno drÏal na povr‰ju.<br />
Tuhtal sem torej, kako bi lumparijo le nekako prepreãil.<br />
Naposled sem potem ãrhnil Batistuti, ki je, vsaj v svojih<br />
bolj‰ih ãasih, rad razsojal tudi o tem, kaka zahrbt-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
nost je med tovari‰i ‰e dopustna in katera niti sluãajno<br />
ne.<br />
Dolgo je le posmrkaval tam v svojem kotu in Ïmirkal<br />
naokoli, kakor bi se bil pripravljal na tvegan skok nekam<br />
v globino, nato pa je iznenada dvignil usloãeni kazalec<br />
in zapopevkal z ma‰nikovim glasom: Ko sta ãetrtiã tekla<br />
okoli obzidja in pri‰la do izvirov Skamandra, je Zevs<br />
iztegnil roko, vzel zlato tehtnico, spustil nanjo dva Ïreba,<br />
napovedujoãa Ïalostni konec, enega Ahilu, drugega<br />
Hektorju. DrÏal je tehtnico v vesi, in glej: Hektorjeva<br />
skodelica se je nagnila globoko proti Hadu, in Apolon<br />
ga je takoj zapustil, je z visokim glasom konãal pesem in<br />
je z na ‰iroko raz‰irjenimi rokami pristopil. Zato pa! je<br />
spet dvignil usloãeni kazalec, ki ga oãitno ni niti zmogel<br />
veã povsem iztegniti. Tako nas Iliada pouãi, da tehnica<br />
ni samo simbol pravice in praviãnosti, temveã tudi in<br />
morda predvsem simbol usode. Usoda pa, vsi vemo, je<br />
neizprosno povezana s pojavom minljivega ãasa. Zato<br />
kajpada tudi v tem primeru kaj teÏko Ïe ob ãasu reãemo<br />
ali so posameznikova dejanja primerna ali niso? je zakljuãil<br />
predavanje in je spet sedel na pograd, kakor bi bil<br />
pravkar poopravil veliko in zveliãavno delo.<br />
Najbolje bi bilo torej, da vpra‰amo jasnovidce? sem<br />
zbodel.<br />
Najbolje, ja, je zaÏmirkal, kakor da sploh ni razznal<br />
prizvoka. A nam Gaja‰ tega Ïal ne dovoli.<br />
135
PETELINJI ZAJTRK<br />
136<br />
BESeDA<br />
No, sem pljunil. Potem pa smo paã v riti.<br />
Smo in nismo, je potehtal in je nato le spet vstal. Edino,<br />
kar nemara res zanesljivo vemo, je seveda, da stari<br />
Zimerman ni niã zakrivil, da je kveãjemu storil le dobro<br />
delo, in da bi mu bilo torej harmoniko nekako treba<br />
vrniti, je poznavalsko presodil, ãeravno je bilo samo po<br />
sebi umevno. Zdaj pa, kdo naj bi mu jo vrnil, prosim? to<br />
pa je seveda Ïe drugo vpra‰anje.<br />
Kaj pa ãe morda le tisti, ki mu jo je tudi vzel? sem se<br />
v obupu pomalem Ïe zabaval.<br />
Îe, Ïe, je pritrdil. Ampak, kdo pa mu jo je pravzaprav<br />
vzel, prosim? je pristopil. Ali Copek? ali kurbe? ali policija?<br />
je na‰teval povsem zresnjen. Ker, Lepec je, kakorkoli<br />
se Ïe to obrne, v vsej zadevi predvsem nadrsal, je bil<br />
oãitno prepriãan. Zdaj pa, ãe je Ïe nadrsal: kdo naj mu<br />
pomaga? je zaokroÏil ta svoj lahkotni zdrs preko in<br />
mimo dejstev. Îe v kraljestvu majhnih krilatih insektov,<br />
ki jim tukaj pravimo muhe, je moã v slogi. Zatorej po<br />
mojem tisti, ki ima ta hip med nami edini dve harmoniki.<br />
Dobro, sem kljub ogorãenju popustil. Tudi ãe je zadeva<br />
torej taka, da naj se mu paã pomaga, in naj mu pomaga<br />
tovari‰ija, sem ugotovil. âemu ga Lepec potem<br />
lepo ne prosi, naj mu jo pokloni, ampak mu jo jemlje s<br />
finto, da jo bo vrnil? Pa ãemu mi molãimo, medtem ko<br />
se to tu vprião nas dogaja?
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Glej!? je vzkliknil. Ti pa si res hudobec! me je oblajal<br />
nadvse popadljivo in slinavo. Le s ãim se ti je Malaãiãi<br />
tako zameril?<br />
Malaãiãi? sem osupnil, ker res nisem razumel.<br />
Poslu‰aj! je zdaj rekel povsem mirno, ki si me je tokrat<br />
oãitno po‰teno privo‰ãil. âe bi zdaj terjali od njega, naj<br />
jo pokloni, bi jo seveda zazmeraj izgubil. âe pa pustimo,<br />
da jo samo posodi, mu jo bo Lepec zagotovo prej ali slej<br />
vrnil. Tvegamo torej edinole ali bo paã malo bolj‰a ali<br />
paã malo slab‰a. A meh je navsezadnje samo meh.<br />
Taka je torej ta reã? sem nevede ‰epnil.<br />
Taka. Razen, seveda, ãe ‰e zmeraj meni‰, da je mogoãe<br />
urediti to reã bolj tovari‰ko?<br />
137
PETELINJI ZAJTRK<br />
138<br />
41.<br />
BESeDA<br />
N o, po‰tenjak? me je zjutraj ustavil profesor, ki se je<br />
ravno odpravljal v sluÏbo. Si torej o tistem najinem<br />
mehu vsaj ‰e enkrat premislil?<br />
Sem, sem odvrnil, ker sem tudi zares premislil. ·e<br />
zmeraj sem seveda prepriãan, da bi bilo Malaãiãiju treba<br />
reãi. Ostaja namreã tudi ‰e tretja mnoÏnost: da mu<br />
harmonike ne pokloni.<br />
Misli‰? me je pikro o‰inil.<br />
Mislim, sem bil prepriãan.<br />
Glavno je, da smo potem mi ãisti? se je zvi‰ka nasmehnil.<br />
Pomembno je, da smo ãisti, sem zatrdil.
PETELINJI ZAJTRK<br />
42.<br />
BESeDA<br />
Z veãer je Malaãiãi dvignil iz prtljaÏnika kovãek s fraj<br />
tonarco in ga je postavil pred Lepca. Pa kaj ne pove‰,<br />
jebenti! ga je ob tem o‰tel. Tri dni sem se Ïe zbujal<br />
z grozo, da bo tam neki ãuk nategoval mojo Lidijo! se je<br />
namr‰ãil. Zdaj pa, ko vem, da je za Zimermana: adijo,<br />
Lidija, saj ti bo lep‰e tam kot pri meni! se je golozobo<br />
zareÏal in je segel po kozarcu. Poserjeva se midva oba na<br />
tako muziko, kot jo zdaj terjajo.<br />
Zaznal sem Batistutin pogled in dojel, da je paã ‰el<br />
samo povedat Malaãiãuju. Bila je to seveda njegova velika<br />
zmaga, ki je nikakor nisem priãakoval, ‰e manj pa<br />
razumel. A kaj — ‰e zmeraj sem bil paã torej za tem<br />
omizjem samo vajenec.<br />
Ne morem tega kar tako vzeti, je dejal Lepec.<br />
Kar tako, ali kakorkoli, si je nazdravljal muzikant.<br />
Zame je zadeva sto procentno zakljuãena. Copek je bil<br />
zmeraj goveji vamp in bo tak tudi ‰el na cintor. Zimerman<br />
bo ‰e za Ïivljenja dobil spomenik in edino to je tudi<br />
prav. Jaz, deãki, sem se pa tako Ïe odloãil, da bom odslej<br />
samo ‰e pil.<br />
139
PETELINJI ZAJTRK<br />
140<br />
43.<br />
BESeDA<br />
V ino je dalo besedo, beseda je dala idejo, in iz vse<br />
ga se je na koncu vendarle izcimila tudi nekaka<br />
kupãija: Lepec je namreã v zahvalo za Lidijo to noã ãastil<br />
tovari‰ijo v Skiniju.<br />
Lokal je tiãal v pregibu novega poslopja va‰kega gasilskega<br />
doma in temaãnega starega zdanja agrarnega<br />
kombinata. Na slabo osvetlejnem dvori‰ãu so bili ob<br />
parkiri‰ãu spravljeni kmetijski prikljuãki, umetna gnojila<br />
in plastiãni sodi. Nad napu‰ãem ob vhodu je utripala<br />
rdikava neonska svetloba, ki je, poplesujoã po cevastih<br />
svetilih na hipe izrisovala debelu‰kastega Amorãka s<br />
prevelikim lokom in ‰e veãjo pu‰ãico. Pred rdeãimi kovinskimi<br />
vrati, ki so ‰e najbolj spominjala na vhod v zakloni‰ãe,<br />
sta Ïdela zama‰ãena tipa v pretesnih usnjenih<br />
jaknah, ki sta, ko sta zagledala Lepca, po solda‰ko povlekla<br />
trebuhe in postala na lepem nadvse usluÏna.<br />
Dva, ‰tiri, ‰est, nas je pre‰tel zvodnik, ker je ‰tel tudi<br />
sebe. To gre danes na moj raãun, jima je pomeÏiknil. Le<br />
za to splono packo nekako nerad prevzamem odgovornost,<br />
je nato smeje lopnil Zobarja po rami. Edini si lahko<br />
zmisli, kar niti najbolj‰a banka ne more plaãati.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Ne seri, je pisnil moÏic. Vsaj Ïe par mesecev nisem bil<br />
tu.<br />
Bili ste prej‰njo soboto, se je nasmehnil starej‰i stra-<br />
Ïar. Samo, da seveda ne bom nikomur povedal — ãe vi<br />
tako naroãite.<br />
Zakrohotali smo se in se zrinili po ozkem hodniku v<br />
notranjost. Lepec in Zobar prva, ker sta bila tu oãitno<br />
vsak po svoje ‰efa, Malaãiãi in Gaja‰, ki sta bila Ïe precej<br />
okajena in glasna, za njima, midva z Batistuto pa sva<br />
nelagodno stopicljala v ozadju in ãakala, kam se bomo<br />
dali. Manjkal je torej samo Pavlica, ki si bo zaradi izostanka<br />
na tako vznemirljivem romanju gotovo pogrizel<br />
prste.<br />
Prostor je bil tesen, nasiãen z zadu‰ljivo me‰anico cigaretnega<br />
dima in sladkobnega parfemskega vonja. Utripal<br />
je v enakomernem elektronskem ritmu in se barval<br />
s polesavajoãimi svelobnimi zajãki, ki so ustvarjali<br />
obãutek, kot da smo na gromozanskem vrtiljaku in v<br />
resnici ves ãas potujemo. Prizori‰ãe v sredini je bilo<br />
prazno. Za majhnimi okroglimi mizicami so tiãali zabuljeni<br />
mo‰ki obrazi, ki so najverjetneje ãakali na zaãetek<br />
programa. Zdeli so se mi v tem ritmu svetlobe in glasbe<br />
kar nekako nestvarni: kakor bi se bil svet premikal<br />
vse hitreje, oni pa bi ujeti v nekih drugih dimenzijah<br />
olesenevali.<br />
141
PETELINJI ZAJTRK<br />
142<br />
BESeDA<br />
Bili so stari in mladi; skoraj vsi pa, v teh ptiãjih pozah<br />
in pisanih gvantih, nekako va‰ki. Kot bi bili ravnokar<br />
odloÏili tiste stroje tam zunaj, se umili pod pazduho, si<br />
z oslinjenim glavnikom popravili lase in preverili imetek<br />
v denarnici. Ali pa se mi je paã le prizdelo, ker se nisem<br />
tu prav privadil ‰e niti nase. Bilo mi je namreã hecno, da<br />
smo kar ‰li zdaj pogledat neke Ïenske. Ali pa mi je bilo<br />
najverjetneje tudi nelagodno, saj nisem ãutil te Ïerjavice,<br />
ki je tovari‰iji Ïe dodobra ogrela obraze. Bil bi raje ta<br />
ãas z Bronjo, sem pomislil, in ta nehotena misel se mi je<br />
potem kar zataknila.<br />
Kje so babe? je vzkliknil mojster in si je zavihal oba<br />
rokava.<br />
Hoãemo babe, ki imajo imajo srabe! je zagagal celo<br />
profesor.<br />
·epnil sem prej Ïe matki, naj kar zaãne s programom,<br />
se je povaÏil zvodnik. Smo pa le taka klapa, ki lahko premakne<br />
uro.<br />
In res so se takrat svetlobni zajãki Ïe zbrali na plesi-<br />
‰ãu, basovski ritem pa se je umaknil melodiji. Priplapola<br />
je, tako so rekli, romantiãna Sara, odeta v svileno roÏno<br />
palerino in ovita z dolgim belim mufom, ki ga je kot<br />
radovedno kaão oÏivljala pred nami in si ‰la z njim zmeraj<br />
znova poÏeljivo med nogami. Bila je, vsaj na pogled,<br />
neÏno mlada, in bila je — tega paã v tej beznici nikakor<br />
ni bilo priãakovati — lepa. Njen tanki Ïivot, ki sta ga
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
krasili jedri, polni dojki, je vse manj prislu‰kal glasbi in<br />
se vse bolj predajal zaigrani strasti, ki ji je drgetala medenico<br />
in jo sedala na muf. Dokler si ni potem naposled<br />
Sara ve‰ãe slekla tudi hlaãke, si ‰la s prstom nagajivo po<br />
pobritem sramu in zbeÏala z odra.<br />
Kaka maãka! je med ploskanjem zavzdihnil Zobar. Saj<br />
se lahko ãloveku zme‰a! si je z dlanjo obrisal mastno<br />
ãelo. Le kje ste jo, zaboga, vzeli? se je potem kar zrinil v<br />
Lepca.<br />
V Or‰i blizu Vitebska, mu je pojasnil.<br />
A, Ukrajina, je prikimal.<br />
Ne, ne, se je posmehnil. Vitebsk je pa ja v Belorusiji.<br />
Beloruskinja!? je vzkliknil Zobar. Moj bog, Beloruskinja<br />
je, kot bi bila res kaka razlika, vzdihoval ‰e tudi potem,<br />
ko je Ïe plesala egzotiãna Iris, ki je bila malce temnej‰e<br />
polti in je bila najverjetneje Romunka.<br />
Zrl sem v izzivalno izraziti, a ‰e zmeraj dovolj obli in<br />
gladki ritnici, ki sta poplesavali pred mano in uprizarjali<br />
hotno drhtavico Ïenskega telesa, ki se Ïeli nasaditi na<br />
nevidno ‰trlino. Bral sem na zabuljenih mo‰kih obrazih<br />
v polmraku, da so bile tam nekje pod omizji ‰trline tudi<br />
zares pripravljene, le da je bilo vmes seveda tistih par<br />
metrov razgretega zraka, ki ga ni bilo mogoãe premagati,<br />
se pa ob njega paã tudi ni bilo mogoãe podrgniti. Pojma<br />
nisem imel, res, kako se poãuti razgaljena in ponujajoãa<br />
se Ïenska, ki se v tej svoji zapeljivi igri gotovo za-<br />
143
PETELINJI ZAJTRK<br />
144<br />
BESeDA<br />
veda silnega plimovanja v hlaãah, ki jo obkroÏajo. Ali<br />
morda ãuti vso to zati‰ãano semenje, ki pobrbotava pod<br />
robom zado‰ãenja, in si nemara celo tudi sama Ïeli<br />
spro‰ãujoãih curkov? Ali pa je zanjo to Ïe ne‰tetokrat<br />
ponovljena jalova igra, med katero v mislih v resnici potuje<br />
med povsem drugimi obrazi in po drugih pokrajinah?<br />
Ampak — Belorusinja!? je ‰e hlipal Zobar, medtem ko<br />
je ploskal egzotiãni Iris, ki se je povsem gola poslavljala.<br />
Mora‰ mi jo nocoj podstaviti, se mu je naslanjal na<br />
ramo. Pa naj stane kar stane.<br />
To Ïal ne bo ‰lo, je odkimal zvodnik.<br />
Ne bo ‰lo? je kar pojokaval. Zakaj ne bi ‰lo, saj bom<br />
plaãal?<br />
Mala ‰e ni obdelana, mu je pojasnil. Pojma ona ‰e<br />
nima, razume‰, kaj jo tu ãaka, ga je tolaÏeãe objemal. Saj<br />
ve‰, da pri nekaterih to malo traja.<br />
Pa ravno ona! se mu je k jokavosti pridodala otroãja<br />
trmoglavost. Pa zakaj ravno ta Belorusinja? je teãnaril<br />
tudi ‰e potem, ko so Ïe napovedali radoÏivo Merlin, kraljico<br />
veãera.<br />
Zberi se Ïe in zapri gobec, se ga je konãno naveliãal<br />
Lepec. Zdaj je vendar na vrsti ârna.<br />
In bila je, ta ârna Merlin, res kraljevsko razko‰na.<br />
Leta, ki jih je najverjetneje preÏivela na takih odrih, so<br />
ji s preseÏnimi kilogrami dodala tudi nek skrivni mik, ki
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
je kar napenjal poglede. Saj, ko si je Merlin dvignila dojko<br />
iz ko‰arice in jo ponudila tam spodaj nekemu svizcu,<br />
naj jo poteÏka, je bil to dogodek, ki je izvabil vzdihe. Ko<br />
pa je potem Merlin vrtela te svoje zajetne jo‰ke — vrtela<br />
jih je in vrtela kot bi bili na ‰pagah — ni ga bilo v Skiniju,<br />
ki ne bi takrat navdu‰eno ploskal. Potem pa je Merlin<br />
celo prinesla ‰karje in je prosila Zobarja, da ji je na<br />
hlaãkah izrezal veliko luknjo. Gaja‰u pa je na koncu pripadla<br />
ãast, da je s pozlaãenim damskim glavnikom poãesal<br />
ko‰ato ãrno muco, ki je pokukala iz luknje.<br />
Fant, kaka je bilo to zabava!<br />
145
PETELINJI ZAJTRK<br />
146<br />
44.<br />
BESeDA<br />
Z aãutil sem bliÏino in vsiljivi violetni opoj, ki se mu<br />
je potem presenetljivo pridodal vohki in mamljivi<br />
okus zaznojenega telesa. Bila je ena izmed tistih, ki jih<br />
prejle ni bilo na plesi‰ãe in torej niti niso nastopale v<br />
plesnem programu, ali pa so bile morda na vrsti kasneje.<br />
P‰eniãne lase si je bila vpela povsem na temenu, da so<br />
ji ‰trleli kot palma, ob ozkih liãnicah pa so se ji zalizali<br />
skrbno urejeni prameni, kar jo je napravilo nekako samosvojo<br />
in tudi prikupno.<br />
Haj, mi je dahnila ob u‰esu. Lahko prisedem? je vpra-<br />
‰ala, ko sem se nekako ves zdrznjen od blizu spogledal<br />
z njenimi svetlimi oãkami. Sem Lili, je rekla, ko se je potem<br />
smuknila k meni in se mi s tanko negovano roãico<br />
naslonila na laket. Kako je ime tebi?<br />
Dj, sem konãno le zinilil.<br />
Dj, je napisala s prstkom po zraku in se srãno zasmejala,<br />
kot da bi ji bilo nadvse v‰eã.<br />
Dj, sem skomignil in paã utihnil.<br />
Tudi druga dekleta so se sprva pririnile predvsem k<br />
na‰i mizi, saj tu se je edino res obilno toãila penina; tu<br />
sta kraljevala Zobar, njihova najbolj vroãeuha stranka,
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
in pa seveda Lepec, boss, ki je nekje varno hranil njihove<br />
potne liste. Poãastila pa nas je z obiskom tudi matka<br />
— paã, gospa Angela, ki je bila najverjetneje lastnica, saj<br />
je Ïe ves ãas z enim oãesom spremljala dogajanje med<br />
odrom in ‰ankom, ‰e bolj pa seveda tam zadaj v drobovju,<br />
ki je bilo sicer skrbno zagrnjeno in zastraÏeno.<br />
To so ti moji fantje, nas je predstavil Lepec.<br />
To paã vidim, da so fantje, se je nasmehnila matka, ki<br />
nas je pozdravila tako, da je vsakega posebej lahno zlasala,<br />
Zobarja, ki ga je seveda poznala, pa je pocmokala<br />
na ãelo. Ne vem pa, koliko jih je kaj v hlaãah? se je nato<br />
spet ozrla in nas potehtala s pogledom.<br />
Le brez skrbi, se bodo Ïe zna‰li, jo je Lepec poboÏal<br />
po ritki. Ti le kar mirno. Zaradi nas si ne delaj skrbi s<br />
kamro.<br />
Saj to, no, mu je vrnila neÏnost tako, da ga je poboÏala<br />
po licu. Nekaj imam namreã Ïe v pacu, mu je zaupljivo<br />
‰epnila k u‰esu. Se mi pa tudi sicer zdi, da bo nocoj<br />
bratev, saj imajo lesarji v mestu neko svojo fe‰to.<br />
To je seveda pomenilo, da boss ni resno raãunal z<br />
nami kot mesenimi strankami, in je nekatere nadvse<br />
vznevoljilo.<br />
Kdaj sem pa, prosim, jaz samo gledal? je zapel Zobar.<br />
Gledati, to je, kot bi vohal meso, potem pa kruh jedel!<br />
je zaplahutal Gaja‰.<br />
147
PETELINJI ZAJTRK<br />
148<br />
BESeDA<br />
In to seveda jaz, ki si ga Ïe cel mesec na roke meãem,<br />
je pritrjeval Batistuta.<br />
Le Malaãiãi, ki je ves ãas drÏal v rokah kozarec in je<br />
pomalem sesal, je zdaj stegnil vrat kakor Ïelva in je rekel:<br />
Jaz, fantje, pa ji ga ne bi vtaknil, tudi, ãe bi ona meni<br />
plaãala. Probal sem jaz to Ïe enkrat, veste, pa sem ugotovil<br />
da znam. Zato res ne vem, ãemu bi se sploh ‰e<br />
matral?<br />
âeravno je bila ‰ala posreãena, sva se tokrat smejala<br />
le midva z Lepcem.<br />
âe bi vedel, da bo tako, bi paã Ïe raje ‰el sam, je nadaljeval<br />
Zobar.<br />
Tudi jaz se bogmeda ne bi ‰el po nepotrebnem rajcat,<br />
je zmajeval Gaja‰.<br />
Jaz pa bi si lepo v miru pljunil v roke, je pritrjeval<br />
Batistuta, katerega sem imel sicer na sumu, da ju v resnici<br />
samo podÏiga.<br />
No, druÏba pa taka! se je tedaj iznenada zmraãil Lepec.<br />
Pa kaj ste se zdaj, k hudiãu, tu spravili na mene, kot<br />
bi vam bil oãe? je odrinil kozarec in je vstal. Ali vam<br />
morda branim, ali kaj? je vpra‰ujoãe raz‰iril roke. Babe<br />
so tu in tam je Angela in kaj bi ‰e, prosim, radi?<br />
Obljubil si nam, da ãasti‰, je zmignil Zobar.<br />
Pa saj tudi ãastim! je zvodnik dvignil kozarec in ga je<br />
zopet trdo odloÏil. Kap me bo zjutraj zadela, ko bom<br />
pogledal raãune, vi bi pa bi celo radi, da vam dam zas-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
tonj ‰e luknje! je ves nasr‰en odmahnil z obema rokama,<br />
kot bi odvrgel neko nevidno breme, in je kot kafra<br />
izginil tam nekam za ‰ankom.<br />
No, vidi‰, je vzdihnil Zobar.<br />
Gledam samo in se ãudim, je zmajal Gaja‰.<br />
Vrag naj ga vzame, sadista, je pribil Batistuta.<br />
Lili pa se mi je s svojo trdo ‰iljasto dojko naslonila k<br />
rami in v svoji res slovansko zveneãi sloven‰ãini zaãebljala:<br />
Mi plaãa‰ eno pijaão?<br />
S ãim le? sem zategnil in jo vljudno odrinil.<br />
149
PETELINJI ZAJTRK<br />
150<br />
45.<br />
BESeDA<br />
R es: kako klavrne so se mi zdele vse tiste na hitro<br />
ponujajoãe se luknje v primeri z Bronjino dareÏljivo<br />
notrino. Bila je zdaj zame edina in bilo je v njej vse,<br />
kar so drugi iskali s popadljivim nemirom, v resnici pa<br />
najverjetneje na‰li le v fantazijah. Ljubila sva se do onemoglosti<br />
in ‰e potem sva hotela. Le ãas, ki je tam znotraj,<br />
kamor sva se zatekala, kakor bi se bila zapirala v jajce<br />
vseh zaãetkov in koncev, ‰e zmeraj tekel hitreje, je<br />
vse bolj postajal najin zahrbtni sovraÏnik. Zato sva znova<br />
in znova dopovedovala drug drugemu, da morava<br />
biti previdna, potem pa sva se zalotena v spozabi zopet<br />
le strahoma spogledovala in na tihem prosila Usodovca,<br />
naj nama vsaj ‰e za tokrat pogleda skozi prste.<br />
Rekel sem ji, da sem bil v Skiniju in da sem bil z Lepcem.<br />
Ne misli, da nisem bila ‰e tam, se je posmejala. Bila<br />
sem vãasih velikokrat in sem rada ‰la, je dodala ãez ãas.<br />
Ker jaz, ve‰, v resnici morda sploh nisem taka, kot me<br />
pozna‰? me je nato, nekako srameÏljivo in nagajivo obenem,<br />
pomerila izpod ãela. Ali paã taka, kot si morda zami‰lja‰,<br />
da sem, ali bi po tvoje morala biti? je ‰e pojasni-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
la. Saj: midva s Cvetotom sva bila Ïe od zaãetka en ãuden<br />
par.<br />
Vem o poroki s tristotimi svati, sem ji priznal.<br />
Ta poroka, ja, se je za hip zamaknila. Bilo je to v ãasu,<br />
ko sem beÏala; morda nekako tako, kot tudi zdaj beÏim?<br />
je premi‰ljala. âeprav, takrat: bilo je to obdobje nekak‰nega<br />
skupnega, rekla bi splo‰nega odpora, in sploh se<br />
nisem poãutila kdo ve kako osamljena, saj luzerstvo je<br />
bilo takrat lahko celo in. Zdaj pa: Cveto je bil paã luzer,<br />
meni pa se je zdelo blazno fajn, da sem lahko tudi jaz. In<br />
‰ele veliko kasneje sem zaãela dojemati, da je Cveto tak<br />
tudi pod koÏo, saj se je navsezadnje rodil iz tega in je<br />
zrasel s tem, jaz pa sem se v resnici na ta naãin samo<br />
upirala.<br />
Kaj pa je luzerstvo pravzaprav drugega? sem pomislil.<br />
Morda, je skomignila. A vendarle je ena razlika, ki se<br />
mi zdi bistvena: Cveto je bil tak, ker nikoli ni imel druge<br />
moÏnosti, jaz pa, ki bi lahko izbirala, sem se zavestno<br />
odloãila, ali pa je bilo to paã dejanje iz neke fiksne<br />
ideje. Prav zato, najverjetneje, sva se potem kasneje tudi<br />
zaãela razhajati...<br />
Kaj pa jaz? me je iznenada pre‰inilo.<br />
Ti? oãitno ni razumela.<br />
Kaj sem pa potem jaz? sem izrekel.<br />
Ti? se je vpra‰ala. Ja, kaj pa vem? je smejavo odmahnila.<br />
Sprva si bil paã le sreãno nakljuãje, se se je ‰e izmi-<br />
151
PETELINJI ZAJTRK<br />
152<br />
BESeDA<br />
kala. Zdaj pa si mi Ïe toliko tega, da me je pravzaprav<br />
strah.<br />
Kaj pa ãe sem tudi jaz samo luzer? sem bil neizprosen.<br />
Ti? je spet rekla — zdaj to z nekakim ãudenjem, ki je<br />
Ïe ugovarjalo. Ti pa Ïe nisi in to tudi ne more‰ biti, je<br />
zatrdila ãez ãas.<br />
Kaj pa ãe v resnici sploh nisem tak, kot me pozna‰?<br />
sem uporabil njeno vpra‰anje.<br />
Si, je prikimala. Si nekdo, ki mu gre za stvar, je bila<br />
prepriãana. Si nekdo, ki ve, da mora dajati, da bi lahko<br />
dobil, je zresnjena dodajala. Si nekdo, ki se lahko da<br />
celega, me je poljubila.<br />
Bil je to poljub, ki je bil v neãem drugaãen od prej‰njih;<br />
le mehak dotik njenih ustnic, pa vendar mu na<br />
skrbno varovanem ozvezdju poljubov v mojem spominu<br />
ni bilo enakega. Morda me je kdaj tako poljubila babica,<br />
a to vendarle ni bila primera, ki bi zdaj zalegla. Bil<br />
je to poljub, ki se me je dotaknil, kot bi se me od nekod<br />
dotaknila mama.<br />
Rekel sem ji: Hvala.
PETELINJI ZAJTRK<br />
46.<br />
BESeDA<br />
M ojster je po nesporazumu v Skiniju zasovraÏil<br />
Lepãev avto. Zrinil ga je z dvigalke k ograji in ga<br />
je tam celo nekajkrat obrcal. Ne bom mu ga sklepal, in<br />
ga ne bom, pa tudi ãe me bo na golih kolenih prosil, je<br />
bil prepriãan. Ne bom veã sodeloval s takimi, ki samo<br />
goltajo mojo dobroto, v zameno pa ne iztisnejo niti prdca,<br />
je prisegal pri vseh svetnikih. Ne, ne bom in ne bom,<br />
je bevskal okoli vogalov, da se je naposled ‰e Lajka vznemirila<br />
in mu je hovkajoã oporekala. Raje mu ga bom zapravil,<br />
je nato zopet sklenil. Bo Ïe on videl, kako lahko<br />
Gaja‰ zacopra tako ‰katlo. Prestave se mu bodo me‰ale,<br />
kolesa mu bodo odpadala, napeljava se mu bo vnemala...<br />
Pa saj sploh niso neke babe, sem ga sku‰al tolaÏiti.<br />
Seveda, da niso nikake Severine, vrag jih vzemi, te posu‰ene<br />
ãe‰plje, je ‰e pobesneval. Samo, vratove stegujejo,<br />
goske, naj se ne bi videlo, da so kure, je stegoval vrat<br />
in je s plahutajoãimi rokami poãepal. Ja, kaj pa misli‰!?<br />
je juckal. Ne bodo vendar Sojuzi izvaÏali, kar je kaj vredno.<br />
Dobro oni Ïe vejo, komu lahko za zlato prodajo pokvarjeno<br />
robo. A ne bo je potem, prosim, tu neki Lepec<br />
153
PETELINJI ZAJTRK<br />
154<br />
BESeDA<br />
prodajal meni. Ja, kaj si pa misli, kantor hudiãev!? Mu<br />
bom raje pritisnil Ïeno, ãe me bo samo ‰e malo izzival!<br />
Stisnil sem zobe in se ‰e komaj obrzdal, da nisem planil.<br />
Îena pa paã ni niãesar kriva, sem ga nato le opomnil.<br />
Kriva ali ne kriva! je pljunil. Ne bo mu ona veã dala,<br />
ko jo bo enkrat Gaja‰.
PETELINJI ZAJTRK<br />
47.<br />
BESeDA<br />
Î e tri veãere zapored so potem mojster, dentist in<br />
profesor preklinjali meneÏerja. Obirali so ga do<br />
kosti in ga utapljali v pljunkih, sami pa so se, bogmeda,<br />
vse bolj utapljali v vinu. Gaja‰ se je ponavadi zdaj Ïe dopoldne<br />
odÏejal v bifeju, Batistuta si je na svoji polÏevi<br />
poti iz sluÏbe ãastil vsaj dvojni vinjak, Zobar pa je, takoj<br />
ko je zaprl ordinacijo, iz samopostreÏbe prinesel buteljko<br />
‰ipona, saj je ta, po njegovih zapriseÏenih teorijah,<br />
najbolj uãinkovito preganjal maãka. Maãek je bil ob<br />
Lepcu zdaj namreã tisto, kar jim je ‰lo vse bolj na Ïivce<br />
in jim je vsaj sku‰alo greniti Ïivljenje.<br />
Ko bi le kdo Ïe izna‰el zdravilo proti temu hudiãu, je<br />
zmajaval Gaja‰, medtem ko so ga napadali, maãkona, s<br />
‰iponom. Gotovo bi kar ãez noã postal miljarder.<br />
Znanstveno je dokazano, da ga povroãa preseÏek<br />
acetaldehida v telesu, je zatrdil Zobar. V jetrnih celicah<br />
namreã ob vstopu alkohola zaãnejo delovati armade encimov,<br />
alkoholna dehidrogeneza imenovani, ki etanol<br />
spremenijo v acetaldehid. ·ele drugi e‰alon encimov, ki<br />
nastopi kasneje in se imenuje aldehidna dehidrogeneza,<br />
pa ga potem spreminja v ocetno kislino, ki se iz jeter<br />
155
PETELINJI ZAJTRK<br />
156<br />
BESeDA<br />
ne‰kodljiva pretaka v seãevod, je poznavalsko pojasnjeval<br />
in je s prstom risal po umazani mizi samo ‰e bolj zapletene<br />
specialke, kot je bila razlaga. Dokaz, da je vzrok<br />
za maãka res v preseÏku acetaldehida, pa moram reãi,<br />
prihaja z Japonske, je nato zmagoslavno oznanil. Velika<br />
veãina tarumenih ima namreã iz ‰e ne pojasnjenih vzrokov<br />
okvarjen gen aldehidne dehidrogeneze, zato Ïe po<br />
kozarcu piva, ali seveda sakeja, trpijo za tak‰no slabostjo<br />
in glavobolom, da si veãje koliãine alkohola praktiãno<br />
ne morejo niti privo‰ãiti.<br />
Treba je torej samo izdelati ta vraÏji gen, je povzel<br />
mojster, ki je zaãuda celo sledil razlagi. âudi me le, da<br />
Japonci tega ‰e niso pogruntali.<br />
Gena paã niti Japonec ne more izdelati, ga je zavrnil<br />
profesor. Saj gen je gen, ki ga ima‰ v sebi ali pa nima‰.<br />
Tega res ni mogoãe umetno izdelati, lahko pa encimu,<br />
recimo, pomagamo z aminokislinskim dodatkom Nacetilcistein<br />
imenovanim, je ‰e blestel dentist. Ta namreã<br />
vsebuje substance, ki poskrbijo za odvzem strupenih<br />
atomov vodika in moãnih kisikovih radikalov iz etanola.<br />
Pa izdelajmo paã ta dodatek! je razgreto predlagal<br />
mojster, ki seveda ni niti sku‰al ponavljati strokovnih<br />
izrazov.<br />
Pa ga izdelajmo! je pljunil v roke profesor. Midva<br />
bova drÏala, ti bo‰ pa Ïagal, se je golozobo zareÏal.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
·koda takega truda, je le odmahnil izvedenec. Aminokislino<br />
cistein najdemo vendar v naravi. ·e najvejã je<br />
je, recimo, v ostrigah in sovjih jajcih. Vedel je to Ïe po-<br />
Ïeruh Plinij, tam, le kakih sto let po Kristusu.<br />
V ostrigah? je zinil Gaja‰. Kaj so ostrige?<br />
Ostrige so ‰koljke, mu je pojasnil Zobar.<br />
Sovja jajca so pa sovja jajca, se je zabaval Batistuta.<br />
Sovja jajca? se je popraskal mojster. Ta pa bi se vendar<br />
tudi pri nas na‰la! ga je povsem prevzelo. Vedel sem<br />
jaz vãasih za mnoga mesta, kjer se zadrÏujejo sove, me<br />
je vpra‰ujoãe potipal s pogledom. Ni vrag, da ne bi ‰e<br />
kje ostalo kako gnezdo — kaj pravi‰? se je nato zaupljivo<br />
nagnil k meni in mi pomignil. Kaj, ãe bi stopil naokoli<br />
in malo pokukal?<br />
Jaz? sem zaprepaden zategnil.<br />
Kdo pa je ‰e tu vajenec? me je opomnil.<br />
âakaj, no! je tedaj nepriãakovano posegel profesor.<br />
Sove nesejo jajca samo, ko se Ïenijo, je zatrdil in mi ob<br />
tem skrivoma zavezni‰ko pomeÏiknil. To pa je seveda<br />
spomladi.<br />
In tako je maãek iz slepe ulice kajpada vsaj ‰e do pomladi<br />
ostal Ïiv in je imel celo mlade.<br />
Poznali smo sicer zdaj njegovo kemijsko formulo, izvedenec<br />
pa nam je ta veãer tudi razjasnil, kako ta zlobna<br />
enaãba uãinkuje na organizem. Vzrok za teÏavo torej<br />
tiãi v uniãujoãi izsu‰itvi, ki povzroãa Ïgoão in neuto-<br />
157
PETELINJI ZAJTRK<br />
158<br />
BESeDA<br />
laÏljivo Ïejo. Ko namreã pride alkohol v hipofizo, zavira<br />
nastajanje antidiuretiãnega hormona, ki sicer ohranja<br />
rezerve telesne tekoãine v ravnovesju, tako da ledvicam<br />
naroãa, naj vsrkajo vodo iz urina. Ker pa smo torej za ta<br />
hidrostat zdaj Ïe prikraj‰ani, se ledviãna zapora odpre<br />
in organizem zaãne izgubljati veliko veã vode, kot pa jo<br />
pridobi z zauÏito pijaão. Telo, ki se sooãi z notranjo<br />
su‰o, si na vse naãine prizadeva priti do preostale zaloge<br />
vode, in ker si jo torej izposoja tudi od drugih organov,<br />
je neizprosno celo do moÏganov, ki se zato skrãijo. MoÏganska<br />
povrhnjica, ki je z lobanjo povezana prek za boleãino<br />
obãutljivega nitja, se deformira in tako seveda<br />
povzroãi neutolaÏljiv glavobol.
PETELINJI ZAJTRK<br />
48.<br />
BESeDA<br />
L epec je pri‰el ‰ele v soboto dopoldne in je ob kasetniku,<br />
na katerem je mojster spet vrtel Severino, rekel:<br />
Bil sem ravno predvãeraj‰njim z njenim meneÏerjem<br />
v Zagrebu. Uspelo mi je celo rezervirati vse tri termine<br />
do novega leta, tako da se je bomo res naposlu‰ali.<br />
Bile so to seveda ãarobne besede s katerimi je lisjak v<br />
hipu spet kupil Gaja‰a.<br />
Pri‰la bo! je izpustil orodje in je ves preÏarjen zatipal<br />
za cigaretami. Severina bo pela tu! je kot vzrado‰ãen<br />
otroãaj zatacal po delavnici. Mora‰ mi Ïe kar takoj rezervirati<br />
vstopnice, je zapuhal vanj svoje obilne dime.<br />
Mora‰ to tako urediti, da bo tovari‰ Gaja‰ sedel v prvi<br />
vrsti in jo bo lahko gledal takole naravnost. Ali pa, ‰e<br />
bolje naravnost in malo navzgor, ji je pokukal pod nami‰ljeno<br />
krilo in si ves blaÏen pomel dlani.<br />
Lepec mu je seveda obljubil sedeÏ v prvi vrsti in povsem<br />
v sredini, mojster pa je njegov raztre‰ãen bmve ‰e<br />
to dopoldne spet postavil na dvigalko in se lotil popravila<br />
s tako vnemo, kakor bi bil avto v resnici Severinin.<br />
159
PETELINJI ZAJTRK<br />
160<br />
49.<br />
BESeDA<br />
V<br />
ponedeljek sta ‰la Gaja‰ in Lepec na MadÏarsko po<br />
rezervne dele za bmv, Batistuta pa je bil seveda v<br />
sluÏbi. Z Bronjo sva dolgo klepetala po telefonu in pomalem<br />
napletala, kako bi najbolje uporabila to nepriãakovano<br />
podarjeno svobodo. Se‰tevala sva kilometre do<br />
Sombathelyja in in jih spreminjala v ure, obenem pa sva<br />
vse bolj priznavala drug drugemu, kako zelo si Ïeliva<br />
dotikov. Zdelo se mi je vendarle tvegano, da bi ‰el sredi<br />
belega dneva k njej domov, pa tudi ãutil sem, da za<br />
tako sooãenje s tistim njenim svetom, ki mi ni smel in<br />
mogel pripadati, ‰e zmeraj nisem pripravljen. Gospe<br />
Olje seveda tudi nisva mogla kar na mah napoditi iz stanovanja,<br />
zato nama je navsezadnje res preostala samo<br />
moja podstre‰na soba.<br />
Pometal sem v naglici, brisal prah in brcal profesorjeve<br />
po tleh razloÏene knjige pod posteljo, tako da sem<br />
to sraãje gnezdo samo ‰e bolj zapra‰il in razdejal. Obupaval<br />
sem, klel in besnel, in se v tej ihtavosti ves preznojil,<br />
a ko sem se potem nameraval oprhati, je na dvori‰ãe<br />
Ïe zapeljal taksi.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Kako mi di‰i‰, je ‰epnila, ko sva zaklenila in se povzpela<br />
po ‰kripavih lesenih stopnicah. Sli‰i se morda<br />
noro, a Ïe vse od zaãetka je bil najverjetneje prav ta vonj<br />
tisto, ãemur se nisem zmogla upreti.<br />
Vonj po motornem olju in Ïverci, sem bil nekako v<br />
zadregi.<br />
Vonj po tebi, mi je razpela kombinezon in me je vohkajoã<br />
poljubljala. Vonj po divjem kostanju, ki pravkar<br />
cveti, mi ga je sku‰ala opisati. Zmeraj se spomnim nate,<br />
ko ga od kje zaãutim. Na‰la ga bom, hvala bogu, vsaj<br />
vsako jesen tam na vogalu, ãe te morda kdaj veã ne bo.<br />
Zmeraj bom, sem jo objel. Dobro ve‰, da bom zmeraj,<br />
sem jo stisnil, da je zastokala. Zato: nikoli mi veã ne reci<br />
tega.<br />
Ugriznila me je v ustnico, me povlekla na posteljo.<br />
PoloÏil sem obraz na njen goli trebuh, se ga dotaknil<br />
z nosom, ãelom, lici, oãmi, ustnicami — ker, imela je<br />
tako svileno gladki in tako volneno topli trebuh, ta moja<br />
Bronja, da sem se do u‰es zaljubil vanj in sem ga ljubil<br />
vsaj toliko, kot njene prebujene in v strasti napete prsi.<br />
In imela je pod trebuhom vrata za najina dolga potovanja.<br />
Obljubi mi, da bo‰ pazil na uro, me je prosila.<br />
âe pa nimam ure, sem se seveda zaman oziral po<br />
sobi, ker je ni imel niti sostanovalec.<br />
Kako pa bova potem vedela? jo je zaskrbelo.<br />
161
PETELINJI ZAJTRK<br />
162<br />
BESeDA<br />
Presli‰al sem vpra‰anje in legel nanjo. Iskal sem z<br />
obrazom pregibe, v katerih se je bilo ‰e mogoãe skriti<br />
pred zanikrno vsakdanjostjo in prislu‰kal, kako je tudi<br />
sama pozabljala na odgovor. Tedaj pa je iznenada trznila,<br />
se poprcavajoã dvignila v sedenje in je prislu‰kujoã<br />
‰epnila: Mercedes!?<br />
Mercedes? sem tudi sam prisluhnil brnenju motorja<br />
na dvori‰ãu.<br />
Moj je, si je z dlanjo pokrila usta in se z grozo v oãeh<br />
zazrla v prazno.<br />
Tvoj paã ne more biti, sem naglo vstal in po prstih<br />
stopil k oknu.<br />
Lepec in Gaja‰ sta spodaj ravno izstopila iz avtomobila<br />
in se napotila v delavnico, ki sem jo — zdaj sem paã<br />
to ugotovil — prejle v naglici pozabil zakleniti. Oãitno se<br />
jima je nekje spotoma zalomilo, ali pa sta si drugaãe<br />
premislila, saj Sombathely je bil vsekakor predaleã, da bi<br />
lahko bila Ïe nazaj.<br />
Bronja mi je na obrazu prebrala, da je zagata res taka,<br />
in se zaãela oblaãiti. Njeni gibi so bili poãasni in nezanesljivi,<br />
kot da se ji pravzaprav ne bi vzljubilo. Njen<br />
zgroÏeni pogled pa se je pretopil v nekak‰no otopelost,<br />
ki si je nisem zmogel pojasniti. Vedela sem, da se bo to<br />
prej ali slej zgodilo, je za‰epetala, ne da mi me pogledala.<br />
Ampak, zakaj ravno danes? je zmajala. Kak je to vendar<br />
dan, da nama je to namenil?
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Pokazal sem ji s prstom na ustih, naj raje molãi in se<br />
tudi sam oblekel.<br />
Ali lahko pridem kako iz hi‰e? je ãez ãas vpra‰ala.<br />
Ujela me je v trenutkih, ko sem ugotavljal, da pravzaprav<br />
nimava skritega izhoda: okna na hodniku so bila<br />
stre‰na in skoraj nedosegljiva, edine stopnice so se<br />
spu‰ãale v veÏo, ki je bila za povrh zasteklena. Najbolje<br />
bo, da tu poãakava, sem ji torej ‰epnil. Morda sta<br />
samo kaj pozabila? sem pomislil, ãeravno mi ni ponudilo<br />
oprijemljivega upanja. A, ko bo Lepec ‰el, se bo‰ zanesljivo<br />
lahko izmuznila. Stopil bom doli in bom nekako<br />
premotil starega...<br />
Obsedela je z rokami preprijetimi v naroãju in me je<br />
gledala, zdaj Ïe z nekako trmo, ali celo besom v zoÏenih<br />
oãeh. Zakaj sem si morala ravno jaz zvezati za vrat tega<br />
idiota? je rekla z glasom, ki je bil ves raskav in teman.<br />
Zakaj sem morala potem zvleãi v to ‰e tebe? jo je stisnilo,<br />
da je komaj pogoltnila.<br />
Prisedel sem in jo objel.<br />
Pa saj se bo iz‰lo, sem ji ‰epnil v uho. Bo‰ videla, da<br />
bo, sem se dotaknil z nosom njenih mrzlo prepotenih<br />
lic. Mora se.<br />
Mora, je prikimala in je tudi Ïelela verjeti. Ker vem, da<br />
bi povsem izgubil pamet, je obrnila glavo in se mi od<br />
blizu zazrla v oãi. Îe doslej, ko ni nikoli imel pravega<br />
razloga, je poãel neumnosti, mi je sku‰ala dopovedati.<br />
163
PETELINJI ZAJTRK<br />
164<br />
BESeDA<br />
Zdaj pa bi mu bilo to — kar vidim ga — za vse za nazaj.<br />
Konãno bi lahko ma‰ãeval vso svojo zadrto negotovost,<br />
ki nama je uniãila Ïivljenje.
PETELINJI ZAJTRK<br />
50.<br />
BESeDA<br />
â ez nekaj ãasa, ki ga z Bronjo seveda nisva merila z<br />
uro, temveã z neskonãnim negotovim ãakanjem, je<br />
Lepec pognal motor in se odpeljal. Mojster pa si je sredi<br />
dvori‰ãa priÏgal novo cigareto in je, praskajoã se za<br />
bolj‰o srajco, ki ga je najverjetneje draÏila, o neãem tuhtal.<br />
Taka njegova drÏa se mi je zdela nadvse nevarna, saj<br />
Gaja‰ je imel ‰e eno oko, o tem sem se bil Ïe veãkrat prepriãal.<br />
Ko se je potem zasukal na peti in je odklenil na<br />
vhodu, sem seveda Ïe slutil, da tokrat ne bova imela<br />
sreãe. Njegovi ‰kripavi koraki po lesenih stopnicah so<br />
potem slutnjo samo potrdili.<br />
Kaj naj? me je le s pogledom vpra‰ala.<br />
Zdaj niã, sem odvrnil le z rokami.<br />
Vrata, ki seveda niso bila zaklenjena, saj v kljuãavnici<br />
nikoli niti ni bilo kljuãa, so se brez trkanja odtrznila.<br />
Mojster je stopil preko visokega praga in se prvo spogledal<br />
z Bronjo, ki je ‰e zmeraj sedela na pogradu. Videl<br />
sem ga Ïe osuplega in sem ga videl poklapanega, a prej<br />
bi zdaj priãakoval, da bo izvlekel pi‰tolo in hladno pritisnil<br />
na petelina, kot pa da bo zinil: Oprostite. Potem pa<br />
‰e: Prideva midva lepo doli do meje, potem pa hudiã<br />
165
PETELINJI ZAJTRK<br />
166<br />
BESeDA<br />
ugotovi, da mi potni list veã ne velja. Pa mu ne more‰<br />
tega dopovedati, da gre‰ ãez le po neki ‰rauf. Ker hudiãa<br />
to ne zanima, ali bo‰ ti imel ta svoj ‰rauf, ali ne bo‰, pa<br />
magari ti bo zaradi enega ‰raufa, ki ga pri nas ne dobi‰,<br />
propadla delavnica. Pa kaj bo‰ torej napravil drugega,<br />
kot hajd domov?<br />
Saj, sem soãutno skomignil.<br />
Res smola, je prikimala tudi Bronja.<br />
Potem pa ‰e to tu doli, je nadaljeval, kot bi se ‰e opraviãeval.<br />
Delavnica je odklenjena, hi‰a zaklenjena, vajenca<br />
pa nikjer. Zdaj pa ti, prosim, razumi, kaj je lahko to?<br />
Ali je potepuh kje v bifeju, ali pa je ‰el lenuh sredi belega<br />
dneva malo smrãat?<br />
Saj, sem spet dahnil, ãeravno sem si bil Ïe tudi sme-<br />
‰en.<br />
No, ampak, je spet zaãel, a je nato le zmignil, se<br />
umaknil za prag in nesli‰no zaprl za sabo.<br />
Spogledala sva se in poslu‰ala njegove teÏke ‰kripave<br />
korake, ki so se poãasi umikali v globino. Dotaknila sva<br />
se z dlanmi in si molãe zaupala o ãudenju in nepriãakovanem<br />
olaj‰anju. Poiskala je torbico in me v slovo poboÏala<br />
z vrhovi prstov po licu. Moral se bo‰ pogovoriti<br />
z njim, je skomignila. Ne vem kako, a edino to naju zdaj<br />
lahko re‰i, je rekla tako, da sem razbiral, kako zelo je<br />
prosila in kako upala.<br />
Ve‰, da bom, sem prikimal, saj sem res nameraval.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Poslu‰al sem njene hitre korake po stopnicah in se<br />
nato brez moãi sesedel na posteljo. âutil sem, da to, kar<br />
mi je zmehãalo kolena, ni bil strah; bolj je bila skrb, da<br />
je ne bi zlomilo. Saj, meni je bilo vendarle laÏje: pred<br />
nikomer, razen morda zdaj pred Gaja‰em, mi ni bilo treba<br />
skrivati obraza. Lahko sem bil slab in lahko sem bil<br />
najslab‰i. Lahko bi tudi ubijal, pa ne bi bilo na tem svetu<br />
nikogar, ki bi se zjokal nad mojo sodbo.<br />
Bil sem prepriãan, da se je mojster po vsem tem zapodil<br />
v bife in da ga ne bo pred veãerom. A ko sem ãez nekaj<br />
ãasa po‰kilil skozi okno, je bil Ïe spet na dvori‰ãu.<br />
Srajco, ki si jo je oblekel za na pot, si je medtem razopasal<br />
in tudi lasje so mu ‰trleli, kakor bi bil hodil proti<br />
vetru. Sesal je svojo ceneno cigareto, brcal v stare gume<br />
in najverjetneje tuhtal, kaj naj napravi z mano. Potem<br />
pa se je zaãel Ïe tudi prerekati z Lajko in to je seveda<br />
pomenilo, da mu kri vse bolj povreva. Kaj mi je torej<br />
preostalo drugega, kot da sem se poãasi napotil na ãistino?<br />
167
PETELINJI ZAJTRK<br />
168<br />
51.<br />
BESeDA<br />
L epãevo Ïeno si, je zamrmral mojster takoj, ko me je<br />
ugledal na vratih. Dobro: Lepãevo Ïeno si, je ponovil,<br />
kakor da ‰e zmeraj ne bi povsem verjel. Nategnil si<br />
jo in temu se ne da kaj odvzeti, je ugotovil in se je neznansko<br />
zgrozil ob dejstvu. Ob vseh babah na tem svetu,<br />
si se ti speãal ravno z njo, ki sem ti jo edino prepovedal!<br />
je ves ogorãen povzdignil glas. Zdaj pa se mi bo‰<br />
‰e slinil tu, da ti ni bilo zadosti in da jo bo‰ ‰e enkrat, ãe<br />
bo prilika? me je potem vpra‰ujoãe pomeril izpod ãela<br />
in je nekako strahoma ãakal.<br />
Morate razumeti, sem poskusil.<br />
Kaj moram ‰e razumeti? je popadel, ‰e preden sem<br />
lahko pojasnil. Kot da je to sploh razlika, ali je v resnici<br />
ona tebe? je poplesal naokoli. Saj: zato sem te pa svaril,<br />
jebenti! se je komaj ‰e zadrÏal, da me ni klofutnil. Sam<br />
vidi‰ zdaj, da se nisem brez razloga penil!<br />
Ne razumete, sem ‰e poskusil.<br />
Kaj ne razumem? je spet popadel.<br />
Rada se imava, sem izrekel. Par sva, sem pokazal s<br />
sklenjenim palcem in kazalce. Dobivava se, sem se povsem<br />
spozabil. Îe dolgo se dobivava in ‰e se bova, pa ãe
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
se vsi tu postavite na glavo, sem vse bolj uÏival v priznanju.<br />
Zato pa tudi ne potrebujem nobene pridige veã,<br />
temveã samo lepo po‰teno prosim, da drÏite jezik, sem<br />
bil neizprosen. Saj le vi lahko zdaj zaserjete.<br />
Poslu‰al me je z ‰iroko razprtimi usti in zazdelo se je,<br />
da je pozabil dihati. V njegovem zabuljenem pogledu so<br />
se izmenjavale temnine strahu, besa, razoãaranja in sovra‰tva,<br />
kakor bi bil nek hudi navzkriÏni veter nad nama<br />
podil nevihtne oblake. Kljub temu nisem niti malo<br />
obÏaloval priznanja; bil sem zdaj Ïe pripravljen na vse<br />
in bilo mi je vseeno.<br />
Prav, je konãno trenil. âe si Ïe tako nor, si je priÏgal<br />
cigareto in je ves izÏet sedel na klop ob zidu. Nihãe mi<br />
ne bo mogel nikdar reãi, da sem imel kaj pri tem, se je<br />
skozi dime razbolelo zazrl v prazno. Nihãe konec koncev<br />
tudi ne bo smel terjati, da se moram zadolÏiti s tvojim<br />
pogrebom, je dodal ãez ãas Ïaloben, kakor bi bil v<br />
resnici Ïe mrtev. Te bodo Ïe pospravili na drÏavne stro-<br />
‰ke — ali pa te paã ne bodo, kaj pa to mene briga?<br />
169
PETELINJI ZAJTRK<br />
170<br />
52.<br />
BESeDA<br />
O b jutranji kavi sva z mojstrom trdovratno molãala<br />
in pogledovala drug mimo drugega. âutil sem<br />
sicer, da je najhuje Ïe mimo in da me ne bo odpustil, niti<br />
zatoÏil Lepcu. Tudi sam je bil namreã v zocu, saj, gizdav<br />
kot je bil, ne bi nikdar priznal, da mu je vajenec u‰el z<br />
vajeti, vsi drugi izgovori pa so bili kajpada nezadostni.<br />
Bil sem mu seveda potihem hvaleÏen, da je bil tokrat na<br />
moji strani. Saj, izbiral je navsezadnje med tovari‰ijo, ki<br />
je bila vsa njegova druÏina in pa seveda mano, ki sem bil<br />
pritepenec.<br />
V to najino sti‰je je potem pribrnel Pavlica, ki je le<br />
redko prihajal med sluÏbenim ãasom, in je Ïe skozi spu-<br />
‰ãeno ‰ipo namesto pozdrava vpra‰al: Ali Ïe vesta? Nato<br />
pa, ko sva seveda le zazijala, je v naglici prisedel, in je,<br />
medtem, ko mu je mojster nacejal ostanek kave, pojasnil:<br />
V Skiniju je bilo baje nocoj sranje. Neki manijak je<br />
kurbi odgriznil ‰ãegetavãek. Potem pa so z urgence prijavili<br />
na policijo in je bila takoj racija.<br />
âakaj!? je kar vstal mojster. Zakaj bi Ïenski odgriznil<br />
tisto? je nato spet sedel. Kaki so pa to heci?
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Saj pravim, da niso heci, je sila zresnjen dejal Pavlica.<br />
Milka je to prinesla, ki ima moÏa na policiji — ne vem,<br />
ãemu bi si zmi‰ljevala?<br />
Îenski odgriznil tisto!? me je ‰e zmeraj ves nejeveren<br />
premeril Gaja‰, ki je zdaj kar pozabil, da se drÏi name.<br />
âe je to v resnici sploh mogoãe odgrizniti? Saj je to le en<br />
tak jeãmenãek, ki ga komaj ãuti‰ pod prstom.<br />
Kakor pri kateri, pravijo, je posegel Pavlica, ki je oãitno<br />
o tem to jutro Ïe razpravljal. Vsekakor pa je zadeva<br />
hudiãevo krvava in je paã ni mogoãe prikriti.<br />
Kot da bi se ti skrival, ãe bi ti katera odgriznila malega!<br />
je bil nekako vse bolj ogorãen mojster. Tekel bi ti<br />
takole z njim v rokah v bolnico, naj ti ga ãim prej pri‰vacajo,<br />
je pokazal.<br />
Seveda bi tekel, pa ‰e kako bi tekel, je priznal vznemirjeni<br />
prina‰alec novice. A potem bi se vrnil in bi ji<br />
gladko populil zobe.<br />
Ja kaj si pa misli‰!? je sogla‰al Gaja‰. Temu manijaku<br />
bi bilo treba takoj tam obrniti glavo, da ne bi veã nikdar<br />
naprej gledal! je pograbil nami‰ljeno zloãinãevo glavo in<br />
jo je nekajkrat sunkovito zasukal. âe ni tega Lepec seveda<br />
Ïe tudi napravil, saj je bila Ïenska verjetno njegova?<br />
je potem pristavil.<br />
Neka Beloruskinja, pravijo, je zmignil Pavlica.<br />
Beloruskinja!? sva se spogledala z Gaja‰em. Sara iz<br />
Vitebska, sem se celo spomnil njenega imena. Tega ji res<br />
171
PETELINJI ZAJTRK<br />
172<br />
BESeDA<br />
ne bi smeli napraviti, me je zmrazilo. Saj je bila ‰e skoraj<br />
otrok...<br />
Zmajali smo in soãutno umolknili.<br />
Gledal sem jo v spominu, kako je odeta v svileno roÏno<br />
palerino priplapola tam iz ozadja in mi pomahala z<br />
dolgim belim mufom, ki si ga je nato kot radovedno<br />
kaão oÏivljala med nogami in sedala nanj. Videl sem<br />
njen tanki Ïivot z za‰iljenimi jo‰ki, ki se je vse bolj predajal<br />
zaigrani strasti, in sli‰al sem Zobarja, ki je med<br />
navdu‰enim ploskanjem zavzdihnil: Kaka maãka! Saj se<br />
lahko ãloveku zme‰a! Le kje ste jo, zaboga, vzeli?<br />
Se spomni‰, kako se je samo Zobar grebel zanjo? me<br />
je tedaj dregnil mojster.<br />
Seveda se spomnim, sem ga vpra‰ujoãe o‰inil — saj<br />
misel, ki naju je oãitno zdaj obenem ob‰la, je bila res<br />
nora.<br />
Spogledala sva se izpod ãela in si nisva upala izreãi.<br />
Lepec bo najbolje vedel, kako je bilo in kdo se je spozabil,<br />
je vstal Pavlica in se je z mahom rok poslovil. âe<br />
ga seveda vso to sranje ni spet spravilo v keho? je potem<br />
pomislil, ko je Ïe sedel v avtu. Pravila je namreã Milka,<br />
da so jih kar nekaj polovili in da bodo kupleraj najverjetneje<br />
zaprli.<br />
Mojster je v vedru splahnil lonãek in je pristavil ‰e za<br />
eno kavo.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Mala ‰e ni obdelana, je dejal Lepec v mojem spominu.<br />
Pojma ona ‰e nima, kaj jo tu ãaka. Ve‰, da pri nekaterih<br />
to malo traja, je namignil na nekaj, kar je bilo sicer<br />
znano. Mnoga taka dekleta so res pri‰la v dobri veri, da<br />
bodo samo plesale, ali celo, da bodo tu na‰le zaposlitev,<br />
ki bo primerna njihovi izobrazbi. Sledilo pa je potem<br />
razoãaranje in seveda trenutki, ko jih je bilo treba streti<br />
in jih prisiliti tudi v prostitucijo. Nekatere je seveda<br />
uklonil brezup, druge strah, tretje ãas, pri mnogih pa so<br />
zalegli ‰ele udarci.<br />
Misli‰, da bi lahko Zobar napravil kaj takega? me je<br />
vzdramil Gaja‰.<br />
Mislim, da ne, sem skomignil.<br />
Tudi jaz mislim, da ni tak prasec, je nekako z olaj‰anjem<br />
pritrdil. Moral je to biti kak italijanski lovec, saj le<br />
ti so vsega zmoÏni? je ugibal. Ali pa kak zaleÏani ·vabo,<br />
tu iz nudistiãnih toplic, ki se mu Ïe sedem let ni po‰teno<br />
dvignil?<br />
Tedaj je pri‰krebljala Malaãiãijeva osivela katra in se<br />
med neznosnim ‰kripanjem zavor in vsega nekako le<br />
ustavila. Njegov prihod je bil seveda prav tako povezan<br />
z novicami iz Skinija, saj muzikant je ponavadi vsa svoja<br />
jutra preleÏal do poldneva in se je ‰ele z veãerom spet<br />
zbratil s svetom. Tokrat, se je zdelo, ni ‰e niti legel. V<br />
obraz je bil namreã ves zabuhel, oãi pa je imel krvave in<br />
Ïmirkave, kot bi mu jih posolil.<br />
173
PETELINJI ZAJTRK<br />
174<br />
BESeDA<br />
Reci, je nestrpno velel Gaja‰.<br />
Igral sem krokarjem pri Peku, ko mi je Cec pri‰epnil,<br />
da je nekaj sli‰al na Petrolu, je del s krehavim glasom<br />
pri‰li. Bil sem tam ob petih, pa so Ïe vse obstopili; pandurjev<br />
kakor dreka, razume‰, pa mandeljci v civilu, je<br />
pokazal naokoli. Lepãev avto je bil parkiran na dvori‰ãu.<br />
Nekaj bab so ravno tisti ãas ujeli spodaj v kuruzi‰ãih in<br />
so se tam z njimi nekaj drli. Zobarja pa so ob sedmih<br />
prijeli v njegovem bloku, spodaj v kleti.<br />
Torej je bil le on, je otrpnil mojster.<br />
Kdo pa? je cmoknil Malaãiãi.<br />
Prasec stari!<br />
Prasec, kaj pa?
PETELINJI ZAJTRK<br />
53.<br />
BESeDA<br />
Z obar in Lepec sta po kruti noãi obtiãala v priporu.<br />
Krizni ‰tab, ki so ga sestavljali Gaja‰, Batistuta,<br />
Malaãiãi in Pavlica je takorekoã podnevi in ponoãi zasedal<br />
pod napu‰ãem v slepi ulici. Novice, ki so se zdaj tu<br />
stekale in premlevale, so bile sprimek verjetnega in domi‰ljije.<br />
Ljudski glas je odvzemal, kar bi lahko udeleÏence<br />
kakorkoli poãloveãilo in dodajal, kar je paã lahko ‰e<br />
stopnjevalo prezir. Zgodba o tem, kako je perverzni<br />
dentist vso noã mrcvaril mladoletnico, ki so mu jo posebej<br />
za to priloÏnost dobavili iz siroti‰nice v Minsku, se<br />
je iz ure v uro dalj‰ala in je postajala vse bolj strahotna.<br />
A vendarle smo vsi tu dobro vedeli, da ji ni uga‰al cigaret<br />
na bradavicah, saj ni nesreãni Zobar nikoli kadil, pa<br />
tudi o skupinskih bakanalijah je bilo komaj verjetno, saj<br />
je bil tip zaradi bolehne srameÏljivosti pri takih igricah<br />
zapriseÏen solist.<br />
Bronje moÏev pripor ni posebej presenetil, ‰e manj pa<br />
vznemiril.<br />
Klicali so jo sicer dopoldne, da mu je prinesla zobno<br />
‰ãetko in glavnik, kar je lahko pomenilo, da mu bo preiskovalni<br />
podalj‰al pripor, sicer ni o obtoÏbi niãesar ve-<br />
175
PETELINJI ZAJTRK<br />
176<br />
BESeDA<br />
dela. Tudi odvetnik, ki so mu ga ob takih prilikah najemali<br />
prijatelji, je bil do nje tokrat nadvse nezaupljiv in ji<br />
je bil na voljo le po telefonu.<br />
Prisedel sem v beli mercedes, ki ji je bil torej konãno<br />
spet na razpolago, in se komaj brzdal, da nisem zapopevkal<br />
ter s tem razkrinkal sicer skrbno zatajevano veselje,<br />
ki je zaãelo pomalem plivkati Ïe, ko sem izvedel,<br />
da je Lepec v priporu, nato pa se je samo ‰e raz‰umevalo.<br />
Zdelo se mi je namreã, to veselje, nekako nezdravo<br />
ãutenje, saj se mi je obenem dozdevalo, da bi moral vsaj<br />
tokrat dihati s tovari‰ijo, pa tudi Bronji najverjetneje le<br />
ni bilo povsem vseeno, kako se bo vse to izteklo.<br />
Ravnokar me je poklical odvetnik, je rekla, ko sva se<br />
zapeljala iz mesta. Prinesel mi je Cetotovo sporoãilo, ki<br />
ga nisem povsem razumela, me je pomenljivo o‰inila od<br />
strani. Naj ne mislim, da bo zazmeraj ostal za zidovi, ga<br />
je potem po premolku izrekla.<br />
Naj ne misli‰, da bo zazmeraj ostal tam? sem ponovil.<br />
Samo to, je prikimala. Ponavadi pa je po‰iljal pravcate<br />
litanije, ki so se, recimo, zaãenjale s tem, kje bom medtem<br />
dobila poceni teletino, konãevala pa z navodili, kaj<br />
naj si obleãem, ko mi bodo dovolili obisk.<br />
Morda pa Ïe sluti, da bo tokrat kaj huj‰ega? sem pomislil.<br />
Morda ti sporoãa, naj te prehitro ne grabi panika?
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Meni pa se bolj zdi, da me svari, je odvrnila. Naj ne<br />
mislim, da sem kar fraj, je pojasnila. Naj se ne vedem<br />
tako, mi je pomeÏiknila. Naj ne poãnem tega, se medlo<br />
nasmehnila.<br />
Ponovil sem v mislih pripornikovo sporoãilo in ugotovil,<br />
da ga je res mogoãe brati tudi tako. ·e posebej seveda,<br />
ãe ga je tako razumela ona, ki ji je bilo namenjeno<br />
in ki ga je seveda bolje poznala.<br />
Tudi zato, najverjetneje, imam Ïe ves ãas obãutek, da<br />
sploh nisva tako zelo varna, kot se nama dozdeva, je ãez<br />
ãas spet naãela.<br />
Misli‰, da lahko kdo pazi nate? sem se nehote obrnil,<br />
da bi videl, ali nama sledijo.<br />
Ne bi bilo prviã, je zmignila.<br />
âe bi bilo zdaj res tako, te najverjetneje ne bi svaril,<br />
temveã bi lepo ãakal, da se ujame‰ v past, sem premi‰ljal.<br />
To je seveda logiãno, je pritrdila. A kaj je pri njem ‰e<br />
sploh logiãno? se je Ïe naslednji hip znova prepustila<br />
pomislekom. Donosen posel je napravil z muziko in res<br />
dobro mu je ‰lo, pa je vendarle vse bolj rinil za temi nesreãnimi<br />
dekleti, ki so mu navsezadnje ãista zguba. Ali<br />
ga je v Budimpe‰ti opetnajstila mafija, ali so se mu zataknile<br />
na meji, ali pa so jih na koncu razhajkali v lokalu<br />
— vse, kar je z njimi pridelal, je v en mah tudi zapra-<br />
177
PETELINJI ZAJTRK<br />
178<br />
BESeDA<br />
vil, razen tega pa si je seveda znova spravil policijo za<br />
vrat.<br />
Dvomim, da mu bodo lahko kaj dokazali, sem povzel<br />
po kriznem ‰tabu iz slepe ulice, ki je medtem seveda Ïe<br />
predvidel vse mogoãe in nemogoãe luknje, skozi katere<br />
se Lepec ‰e lahko izmuzne.<br />
Tudi, ãe mu Ïe kako malenkost dokaÏejo, ga bodo prijatelji<br />
na koncu izbezali, mi je pojasnila. A tudi to ga bo<br />
kajpada stalo, predvsem pa ga bo seveda povleklo ‰e<br />
globlje, je nejevoljna vzdihnila. Naposled bo potem res<br />
lahko poãel samo ‰e, kar bodo terjali od njega.<br />
Kdo pa so pravzaprav ti — prijatelji? sem bil radoveden.<br />
Kdo? je skomignila in je raje utihnila.<br />
Zapeljala je na makadamsko pot, ki je med jel‰evjem<br />
in nizkim moãvirskim rastjem vodila do reke. Velikansko<br />
rdeãe jesensko sonce se je bilo pravkar dotaknilo<br />
sivin nad obzorjem in se je nezadrÏno spu‰ãalo. Nad ledinami<br />
so popuhtevale komaj vidne meglice in se zalizavale<br />
v koprene, ki so se kakor gromozanska eteriãna<br />
bitja razpotegnila nad vse bolj mrakobnimi ravnicami v<br />
ozadju. Kadar sem taka, grem najraje k reki, me je nekako<br />
opraviãujoã se pogledala, ko je ustavila na bregu in<br />
izkljuãila motor. Nekaj paã Ïe je v tej vodi, kar me nekako<br />
spravi k sebi, se je zazrla v gladino, ki je kakor svinãena<br />
plazma minevala za okljuko. Morda ne bo‰ razumel,
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
da sem si zdaj Ïelela priti s tabo, mi je ‰la s prsti po zatilju.<br />
A sem si res zelo Ïelela.<br />
Îal mi je, da je vse to med nama tako ãudno, sem dejal<br />
nekako ganjen.<br />
âudno? mi je segla v lase in me primorala, da sem<br />
obrnil glavo.<br />
Bilo bi vse drugaãe, ãe bi ‰la lahko kdajkoli, sem iztisnil.<br />
Mogoãe res, je razumela. Dokler nama ne bi spet pri-<br />
‰lo v navado.<br />
Ne verjamem, da se to praviloma tako ponavlja, sem<br />
odkimal. Noãem, da se slepiva s to tolaÏbo.<br />
Nagnila se je k meni in mi z dlanimi objela lica. Prav,<br />
je rekla med poljubom. Noãem biti s tabo nikdar slepa,<br />
se me je je krãevito oklenila. Hoãem, da sva vse in da<br />
Ïiviva.<br />
Stopila sva iz avta in se objeta napotila po stezici, ki<br />
so jo ribiãi zgazili prav ob vodi. Bila je rosa, bilo je spolzko<br />
in v temninah negotovo — a midva sva hodila proti<br />
toku! âutil sem jo ob sebi polno, krepko, pa vendar krhko<br />
in nadvse ranljivo. Ni je bilo reãi, ki je ne bi zdaj storil<br />
zanjo, dal bi se za njo v zameno, tudi ãe bi sam hudiã<br />
pri‰el po njo iz te ãrne vode, v resnici pa seveda nisem<br />
mogel napraviti niãesar. Nekajkrat mi je Ïe celo spolzela<br />
misel, da bi kje spotaknil Lepca in ga sunil z izvijaãem,<br />
a tako bi paã kveãjemu konãal v kehi in se morda vrnil,<br />
179
PETELINJI ZAJTRK<br />
180<br />
BESeDA<br />
ko bi jo Ïe zdavnaj snedla leta. Razen tega pa, seveda,<br />
kaka je lahko ‰e sploh ljubezen, ki ima kaj takega na<br />
vesti?<br />
Vãasih sanjarim o krajih v katere bi lahko pobegnila,<br />
mi je za‰epetala ob u‰esu, kot bi mi bila brala misli. Pa<br />
nisem potem nikoli povsem prepriãana, ali bi ti bili res<br />
pov‰eãi?<br />
Upam, da me vabi‰ nekam na jug, sem jo objel.<br />
Morda pa bi bilo bolje na severu? se je zasmejala. Zaklenila<br />
bi se v kaki dolgi zimi v najino hi‰ko in sploh ne<br />
bi nikomur odpirala vrat, mi je z dlanjo poiskala trdoto<br />
pod trebuhom in jo stisnila, da me je zabolelo.<br />
·koda, da nisva ‰la k Olji? sem ‰epnil.<br />
Poãepnila je in mi s hitrimi prsti re‰ila trdoto iz hlaã.<br />
Topli poljub, ki ga nisem priãakoval, se mi je kot eter<br />
razlezel po telesu in me usloãil v doslej neraziskanem<br />
ãutenju. Napravile so mi Ïe doslej deklice to, a bila je,<br />
vsaj med domskimi, bolj nekak‰na usluga, ali paã pote-<br />
‰itev v naglici. Bronja pa je natanko vedela, kje se pod<br />
tem vrhom sprehajajo mravljice in kje pikajo ãebele.
PETELINJI ZAJTRK<br />
54.<br />
BESeDA<br />
P opoldne je Pavlica presenetil z novico, da so Zobarja<br />
Ïe izpustili iz pripora. Krizni ‰tab v slepi ulici se<br />
je sprva le ãudil, nato pa so moÏakarji postopoma le doumeli,<br />
da je bil zloãin najverjetneje le sladostrastna spozaba<br />
in da gotovo tudi ni obstajala nevarnost ponovitve.<br />
Saro iz Vitebska, ki je bila za neposveãene sicer ‰e<br />
zmeraj sirota iz Minska, so medtem tudi Ïe odpustili iz<br />
bolni‰nice in jo deportirali neznano kam. V priporu sta<br />
bila torej zanesljivo le ‰e Lepec in pa lastnica neslavnega<br />
noãnega lokala, gospa Angela, ki se je je z leti oprijel<br />
vzdevek Matka.<br />
Steklenice, ki jih je v teh preizku‰nih dneh izpraznila<br />
tovari‰ija, so se kopiãile Ïe v dveh ko‰arah. Mojster jih<br />
je, kot je bilo videti, namenoma pu‰ãal na razgledu, saj<br />
mu tako strankam ni bilo treba posebej vneto dopovedovati,<br />
da ima zaradi posebnih okoli‰ãin dopust. âe pa<br />
ga je kdo le prepriãal, da sem mu lahko mimogrede kaj<br />
malega usposobil, ga je potem namesto plaãila poslal v<br />
samopostreÏbo po par steklenic namiznega vina.<br />
Dokler ne bomo v tej drÏavi legalizirali vsaj mehkih<br />
drog in prostitucije, bo to ‰e naprej le ena velika va‰ka<br />
181
PETELINJI ZAJTRK<br />
182<br />
BESeDA<br />
skupnost, kjer bo vsak lahko pokazal s prstom na vsakega,<br />
ki je malo drugaãen, policija pa bo ‰e naprej veselo<br />
seÏigala konopljo in pa seveda ãarovnice, je predaval<br />
profesor Batistuta, ki je sicer Ïe drugi dan pozabljal v<br />
sluÏbo. Demokracija bo tako tu ‰e zmeraj zgolj izgovor<br />
za neumnosti, tranzicija pa seveda le drugi izraz za nezmoÏnost,<br />
da bi uveljavili kaj bolj‰ega, kot je bil komunizem.<br />
Politika gor ali dol, a to kar je napravil Zobar, je po<br />
mojem lahko sprejemljivo samo ‰e med ljudoÏerci, je<br />
znova ugovarjal Pavlica. âe enkrat tudi to tu dopustimo,<br />
se bomo prej kot v enem dnevu iztrebili, saj ni v tej<br />
drÏavi veã nikogar, ki ne bi rad komu od‰ãipnil kaj Ïivega.<br />
Tudi Zobarjev primer kajpada kaÏe predvsem na doloãeno<br />
druÏbeno patologijo, je vsiljivo dvigoval svoj vse<br />
bolj ukrivljeni prst profesor. Kaj pa je pravzaprav spravilo<br />
tega visoko‰olsko izobraÏenega ãloveka na tla in ga<br />
primoralo, da si je zaãel kupovati ljubezen, ãe ne ravno<br />
tista druÏbena razmerja, ki so mu onemogoãila, da bi v<br />
skupnosti dosegel polno veljavo in se v skladu s svojim<br />
statusom konec koncev priljubil kaki normalni Ïenski?<br />
Zobarja ni zajebala drÏava, temveã njegova neumna<br />
mati, je ugovarjal mojster. Spravila je najprej s sveta mo-<br />
Ïa, ki bi edini otroku lahko pojasnil, zakaj mu kaj rase<br />
med nogami. Potem pa je ta hudiãeva baba fanta tako
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
vlekla nase, da si ‰e pri tridesetih ni upal nobeni dvigniti<br />
krila, kaj ‰ele, da bi si jo seveda priÏenil.<br />
Recite vi temu, kar hoãete, a tega paã ne bi smel, je<br />
mrmral Malaãiãi, ki je vmes ponavadi dremal. Tega ji ‰e<br />
hudiã ne bi napravil, da je zdaj brez uÏitka, kaj ‰ele ãlovek,<br />
ki ve, da je kak sreãen fuk pravzaprav vse, kar lahko<br />
priãakuje od Ïivljenja.<br />
In vsaj v tem je tovari‰ija vsekakor sogla‰ala: ‰e najmanj<br />
so bile krive Ïenske iz Skinija. Ponujale so bile dareÏljivo,<br />
kar ni bilo mogoãe zvrtati v zemljo, tudi ni zraslo<br />
na drevesu, za povrh pa je imela vsaka samo eno.<br />
Zdravile so s tem bolezni, ki jim ni bilo drugega zdravila.<br />
Shranile so varno vsako teÏo, ki si ni veã upala pred spovednika.<br />
Potrpele so celo s takimi, ki jim ni nihãe hotel<br />
seãi niti v roko. V zahvalo pa jih je potem zmeraj kak pes<br />
ogrizel, policija pa jih je preganjala po kuruzi‰ãih in jih<br />
suvala nekam tja preko meje, kjer da je bil svet bolj<br />
umazan in torej bolj primeren zanje.<br />
A kakorkoli Ïe, to kar je v resnici podÏigalo razpravo<br />
in je nekako Ïe ves ãas viselo v zraku, pa si v ‰e tako prekipevajoãi<br />
opitosti nobeden ni upal niti omenti, se je<br />
potem ob prvem mraku vendarle zgodilo: na dvori‰ãe je<br />
stopil Zobar.<br />
183
PETELINJI ZAJTRK<br />
184<br />
55.<br />
BESeDA<br />
S tal je tam, tovari‰, ves zgrban in ‰e bolj droban, kot<br />
je prihajal ponavadi. Ple‰a se mu je zaradi zama-<br />
‰ãenih in upadlih las samo ‰e poveãala, tako, da je bila<br />
njegova glava od daleã videti kot narobe obrnjena hru-<br />
‰kasta Ïarnica. Padlo je v oãi tudi, da so bili preveliki<br />
usnjeni ãevlji ‰e zmeraj brez vezalk. Pa vendar ni to, vsaj<br />
na pogled, nikogar tu pod napu‰ãem posebej ganilo. Pogledovali<br />
so sicer moÏje vsak po svoje, Pavlica Ïmirkajoã<br />
in izpod ãela, Gaja‰ ‰iroko in naravnost, Batistuta posmrkajoã<br />
in s prsti okoli nosa, Malaãiãi pa skorajda Ïe<br />
pod veke, a res zganil se ni nobeden.<br />
Dober veãer, deãki, je krehnil Zobar, ko je potem pristopil<br />
za nekaj kratkih podrsavajoãih korakov.<br />
Tovari‰ija je molãala.<br />
Zatacal je v negotovosti, si dvignil hlaãe, ki so bile najverjetneje<br />
brez pasu, in si otepajoã popravil suknjiã.<br />
Nato se je znova nekako po pasje zazrl k omizju in je<br />
nekaj dolgih, teÏkih trenutkov zaman ãakal. Pri‰el sem,<br />
je nato spet krehnil. Pri‰el sem samo zato, da vam povem,<br />
kako je v resnici bilo, je zdrdral z od Ïalosti ali joka<br />
po‰kodovanim glasom. Da ne boste mislili, da sem res
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
taka svinja, kot zdaj vsi naokoli pravijo, si je zaman prizadeval,<br />
da bi govoril razloãno in glasneje. Ker res noãem,<br />
da bi tudi vi tako mislili!? je zavzdihnil in je spet<br />
ãakal.<br />
Tovari‰ija je molãala.<br />
Pridrsal je ‰e dva tri koraka bliÏe in si je ogledal zdaj<br />
vsakega posebej. Njegove drobcene zenice so bile v polluãi<br />
sinje, skorajda prosojne, kakor bi jih bila izprala<br />
voda. Podoãnjaki so bili zmaãkani, ‰e preko njih so zrasle<br />
gube, ki so se zdele kot razpoke. Spet si je pridrÏal<br />
hlaãe in je rekel: ·el sem gori, ker sem po‰teno plaãal.<br />
·el sem samo, da ji poliÏem, ker ni hotela drugo. Potem<br />
pa, ko sem se je le dotaknil, ji je grah nabreknil kakor<br />
kamen. Rotil sem jo in sem jo prosil, saj je vendar mokra.<br />
Pa se ni zmehãala. To pa mi je najverjetneje vzelo<br />
pamet, ker se drugega ne spomnim. PriseÏem pri oãetih,<br />
da se res ne spomnim in da nisem hotel, je zastokal in<br />
utihnil.<br />
Tovari‰ija je molãala.<br />
Res nisem hotel, je poprosil, nato pa je odnehal in je<br />
le odmahnil v prazno.<br />
Podrsavajoã po tlaku in poãasi, kot bi res vlekel ves<br />
svoj drek za sabo, je premnil v temnino za vogalom.<br />
No? je ãez ãas zmajal mojster, kot bi bil rekel: Kaj ãlovek<br />
vse doãaka?<br />
185
PETELINJI ZAJTRK<br />
186<br />
BESeDA<br />
Ja, je vzdihnil Malaãiãi, kot bi bil rekel: Kaj nam je bilo<br />
tega treba?<br />
Samo, da si ne bo ãlovek kaj napravil? je pristavil Pavlica.<br />
Ne bo, ne bo, je bil prepriãan Batistuta. Dobro on ve<br />
Ïe, da mu ni to zveliãavna kazen, je pojasnil. âe pa tudi<br />
‰e ne ve razloãno, pa gotovo ãuti.
PETELINJI ZAJTRK<br />
56.<br />
BESeDA<br />
O poldne je Pavlica pri‰el z novico, da se je Zobar<br />
ustrelil. Na‰li so ga zjutraj v ordinaciji na delovnem<br />
stolu. V vazi poleg je bila rumena krizantema, na<br />
mizici pa skrbno napisana oporoka s katero je vse svoje<br />
imetje zapustil kurtizani Sari, Ïenski, ki ga za Ïivljenja<br />
niti proti plaãilu ni hotela v sebi.<br />
187
PETELINJI ZAJTRK<br />
188<br />
57.<br />
BESeDA<br />
P izda! je udaril mojster z obema rokama po mizi.<br />
Zdaj nam je pa ‰e to napravil! je dvignil razprte dlani<br />
nad glavo in se je med njimi oãitajoãe ozrl k bogu, ki<br />
da je spet dopustil nezasli‰ano svinjarijo. Povem vam,<br />
zanala‰ã se je ta pesjak poãil — da naj bi se zdaj grizli<br />
namesto njega, je o‰inil tovari‰ijo. Ampak, mi se ne bomo!<br />
je nato ukazal. Prav briga nas vse skupaj za rezervnega<br />
Kristusa, ki ni nikoli imel mo‰ke pameti in se je vse<br />
Ïivljenje drÏal, kot bi mu vrana kruh odnesla, je med<br />
‰aro na polici ves nasr‰en izbrskal osmojen ostanek sveãe<br />
in jo postavil na vogal za katerim je pokojni ponavadi<br />
sedel.<br />
Zazrli so se v ‰ibak plamen, ki se je poprasketavajoã<br />
nekako le razgoreval in dolgo molãali. Ogorãenje, ki ga<br />
je na zabuhle obraze priklicalo prijateljevo nesmiselno<br />
slovo, se je v tem opoldanskem sti‰ju polagoma zaredilo<br />
v nemo Ïalobnost, ki se je mestoma ogla‰ala le z izdajalskim<br />
krulincanjem v trebuhu. Zobar je bil res nergav<br />
otroãaj, ki bi ga bilo treba ‰e pravi ãas na‰e‰kati in ga<br />
stresti v hlaãe, a bil je obenem tudi poosebljena nesreãa,
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
saj je sleherno radoÏivost ali lahkomiselnost prej ali slej<br />
plaãal z obrestmi.<br />
Pol leta mi je obljubljal zobe, je Pavlica s prstom pokazal<br />
praznino v ustih. Zdaj pa je na to kar pozabil? mu<br />
ni ‰lo v glavo.<br />
Tudi moj mostiãek bo ‰el vsak ãas k hudiãu, je potipal<br />
Malaãiãi. Ne vem, kako si bom brez socialnega to sploh<br />
popravil?<br />
Briga njega za vaju, je pljunil Gaja‰. Briga zdaj njega<br />
za vse.<br />
Morda pa smo bili le malo trdi z njim? je tedaj smrknil<br />
Batistuta.<br />
Tovari‰i so se pla‰no spogledali in so nato zopet nekaj<br />
ãasa slutljivo molãali. Bilo je navsezadnje res, da ga<br />
po spozabi v Skiniju niso pustili k mizi. A to se tu ni primerilo<br />
prviã in lahko bi Zobar vedel, da se bodo prej ali<br />
slej zmehãali.<br />
Mislim pa, da reã v resnici sploh ni od vãeraj, je tolaÏeãe<br />
nadaljeval profesor, ki se je nekako ustra‰il zaskrbljenih<br />
obrazov. Leta in leta smo se vsemu, kar je poãel<br />
z Ïenskami, samo smejali, pa ãeravno se nam je marsikaj<br />
potihem zdelo ãudno in ne bi sebi nikoli dopustili.<br />
Bilo pa nam je tudi jasno: kdor je enkrat prestopil<br />
mejo, bo potem bredel samo ‰e globlje, pa tudi, ãe se vsi<br />
na glavo postavimo. Zato res ne vem, ali smo lahko k tej<br />
nesreãi sploh kaj odvzeli, ali dodali?<br />
189
PETELINJI ZAJTRK<br />
190<br />
BESeDA<br />
Bilo je, kar je rekel, seveda ves ãas v zraku — a sproÏeno<br />
takole, naravnost in razloãno, je povsem spaãilo<br />
obraze — bi bilo res kaj drugaãe, ãe bi mu bili sinoãi<br />
zmogli reãi: prav je?<br />
Ve‰ kaj — zdaj pa si zaãel Ïe srati! je povzdignil muzikant.<br />
Kaj misli‰, da smo mi tukaj psihiatri? je vzplahutal<br />
vodja voznega parka.<br />
Ali mogoãe kaki filozofi? je zbodel mojster. Lepo te<br />
prosim? je sunil z nogo in se komaj ‰e zadrÏal, da ga ni<br />
pohodil<br />
Navsezadnje pa si prav ti sinoãi le odmahnil! je pribil<br />
Pavlica. Saj, ãe bi bilo po moje..., je zagagal in se Ïe<br />
ugriznil.<br />
Kaj bi bilo, ãe bi bilo po tvoje — no!? je Batistuta odrinil<br />
mizo, da se je sveãa prevrnila in se zakotalila po<br />
tleh.<br />
Otrpnili so v nelagodju in se zazrli za njo.<br />
Pristopil sem in jo pobral.<br />
·e sveãe mu ne zmorete v miru pokuriti, sem iztisnil,<br />
ko sem jo zopet postavil na mizo in priÏgal. Saj je bil<br />
vendar tovari‰.<br />
Doseglo jih je, kot bi jih bil o‰inil z biãem.<br />
Povlekli so glave med ramena in se skesano sesedli<br />
vase. Zdeli so se mi zdaj tudi oni veliki otroci, ki jih je<br />
presenetilo nekaj neobiãajnega in ne povsem dojemlji-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
vega. Batistuta je s svojimi izsu‰enimi, neubogljivimi<br />
prsti brkljal po nosu in smrkal, Malaãiãi je vse bolj<br />
dremavo pogledoval pod veke, Pavlica je lesketavih oãi<br />
Ïmirkal v plamen, ki se je nemirno plapolajoã spet razgoreval,<br />
Gaja‰ pa je tipaje pod klopco poiskal polprazno<br />
plastenko rdeãke in jo je previdno postavil na mizo.<br />
Prinesel sem iz kuhinje ãiste kozarce in jim natoãil.<br />
Nagibali so potem dolgo molãe in spo‰tljivo, kakor se<br />
pri zadu‰nici tudi spodobi.<br />
Nato je mojster za‰epetal: Treba bo zbrati za venec.<br />
Treba bo, ja, so pokimali in zatipali po Ïepih.<br />
191
PETELINJI ZAJTRK<br />
192<br />
58.<br />
BESeDA<br />
B olj ko se je bliÏal ãas zadnjega slovesa, bolj se je tovari‰ija<br />
nalivala z vsem, kar je ‰e preostalo v shrambah.<br />
Bolj ko so uãinkovali maligani, bolj so tudi odpu-<br />
‰ãali sebi in pokojniku. Le ‰e usoda, ta nepote‰ena stara<br />
lajdra, je bila zdaj vsega kriva, in ãe bi jo le lahko dobili<br />
v pest, bi jo zdruÏno scefrali na tako majhne ko‰ãke,<br />
da je ne bi ne bog in ne vrag veã nikoli sestavila. Saj, pokojnemu<br />
je paã res napletla, kar si je sploh lahko grdega<br />
zmislila, za nameãek pa mu je za popotnico zdaj naroãila<br />
‰e deÏ. Lilo je namreã od zgodnjega, kakor bi se<br />
bile odprle vse nebe‰ke pipe obenem, med teÏkimi deÏnimi<br />
kapljami pa je bilo na trenutke ãutiti celo sneg.<br />
Poslali so me po venec s triimpetdesetimi krvavo rdeãimi<br />
nageljni. Na Ïalni trak je morala cvetliãarka z zlatilom<br />
napisati: Bil si dober tovari‰ in si to tudi ostal. Potem<br />
pa so se ‰e kar prerekali, ali to res pove vse in ali so<br />
besede, ki jih lahko spravi‰ na tako poslanico sploh dovolj.<br />
Morda pa bi mu moral kdo izmed nas ‰e kaj reãi ob<br />
grobu? je pomislil Pavlica, ki se je oãitno tu najbolj spo-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
znal na pogrebe. Gotovo mu ne bo niti malo prav, ko se<br />
bo tam zlajal nekdo, ki ga ni niti poznal?<br />
Mu bomo Ïe pre‰teli rebra, ãe bo kaj preveã sral, je<br />
odmahnil Gaja‰, ki ni maral proslav. Kar bi mu mi Ïeleli<br />
reãi, pa mu lahko tudi potem ‰epnemo, saj tako ni za<br />
vsaka u‰esa.<br />
Kaj pa imamo takega za bregom, da ne bi smeli vsi<br />
sli‰ati? je oporekal Batistuta, ki bi najverjetneje rad nastopil.<br />
Kveãjemu bi bilo najverjetneje prav, da nekomu Ïe<br />
enkrat povemo v obraz, kaj si o vsem mislimo.<br />
Lepo vas prosim — bodimo pametni, je naposled posegel<br />
Malaãiãi. Ve se vendar Ïe od nekdaj, kaj je pri odprtem<br />
grobu prav in kaj ne, se je ves zresnjen spogledal<br />
z vsakim posebej. Pove se paã o pokojniku, kar se ob taki<br />
priliki mora, zadnja je pa tako in tako muzika.<br />
Muzika? je zinil profesor.<br />
Muzika, muzika, je zmagoslavno raz‰iril roke muzikant.<br />
To vendar imamo in to tudi lahko damo.<br />
Seveda, je razumel vodja voznega parka. Zaigral mu<br />
bo‰ Ti‰ino.<br />
Ali pa: Raste trava zelena, ti si ljubezen edina, je ves<br />
hripav zapopevkal mojster.<br />
Eh! so zaplahutali vseprek. Kaka pa je to muzika!? Kaj<br />
se ti me‰a!?<br />
193
PETELINJI ZAJTRK<br />
194<br />
BESeDA<br />
Zakaj pa zdaj ravno tega ne? je bil nadvse uÏaljen.<br />
Rad jo je poslu‰al. Vse bolj jo je imel rad. Dogovorila sva<br />
se Ïe celo, da pojdeva skupaj na koncert.<br />
Mislili bodo, da smo pedri, mu je pojasnil Pavlica.<br />
Pa tudi sicer se spodobi kaj bolj globokega, je prikimaval<br />
Malaãiãi.<br />
Predvsem pa je za tako priloÏnost edino primerna<br />
resna glasba, je pritrdil tudi Batistuta. Nekaj, kar ne gre<br />
samo do srca, ampak tudi kaj sporoãa.<br />
In tako so na mizi namesto sveãe, ki je seveda Ïe<br />
zdavnaj dogorela, spet imeli kost, ki so jo glodali in si jo<br />
pulili, kot bi jim pomenila preÏivetje. Malaãiãi je prinesel<br />
iz katre harmoniko in je preigraval melodije, ki bi<br />
bile morda lahko primerne, a jim kot zanala‰ã ni zdaj<br />
nobena povsem ustrezala. Ura pa, ki je neprizanesljivo<br />
kraj‰ala trenutke do trenutka, ko bo Zobarja zazmeraj<br />
sprejela zemlja, ni veã na njih niti gledala. Vrtela je svoj<br />
pogoltni ãas in ga molãe premikala, dokler ni Pavlica ves<br />
zgroÏen ugotovil, da je le ‰e uro do pogreba in da je zdaj<br />
paã Ïe prepozen za bolj sveãani gvant. Batistuta je ob<br />
tem dodal, da ga sam v resnici niti nima, saj da je ostal<br />
pri prvi Ïeni, Gaja‰ pa je ponergal, da paã Ïal ni tu nikogar,<br />
ki bi mu ga lahko skrtaãil in pravilno zlikal. In tako<br />
so zlahla spet sklenili, da se bo moral preobleãi edino<br />
Malaãiãi, ki bo navsezadnje tam stal v prvi vrsti in igral.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Prinesel sem mu torej iz avta njegovo noãno oblaãilo,<br />
ki ga je skrbno spravljal na obe‰alnik in ga pokrival<br />
s polivinilom. Bila je to pari‰ko modra svilena srajca z<br />
velikim ovratnikom, ãrne Ïametne hlaãe in barÏunast<br />
sako z belo rutico v naprsnem Ïepu. Na koncu pa si je<br />
muzikant ve‰ãe zavezal ‰e ‰iroko zebrasto kravato in je<br />
vanjo zataknil zlato srebrno iglo, ki jo je sicer hranil v<br />
kovinski ‰katlici za mentolove bonbone.<br />
195
PETELINJI ZAJTRK<br />
196<br />
59.<br />
BESeDA<br />
P ririnili smo iz avtomobila in pod milim nebom, ki je<br />
bilo ‰e zmeraj ena sama velika ledena solza, nekako<br />
uredili vrste. Pavlica, ki je nosil venec, je stopil v<br />
ospredje, sledil pa mu je Malaãiãi s pripravljeno harmoniko.<br />
Gaja‰ mu je drÏal nad glavo edini deÏnik, ki smo<br />
ga premogli, midva z Batistuto pa sva seveda spet opletala<br />
na repu. DeÏ, ki ga je obraãal neki povsem zmedeni<br />
jesenki veter, nas je kajpada na mah premoãil, a to<br />
zdaj kajpada ni ‰telo. Zakorakali smo kot res majhna, a<br />
strumna vojska po razkva‰eni stezici in se nismo uklonili<br />
niti luÏam. Nato smo ‰ele pred veÏico zastali in smo<br />
se zaman ozirali med kamni, saj ni bilo na pokopali‰ãu<br />
o pogrebcih ne duha ne sluha.<br />
Kaka je zdaj to sabotaÏa? je z globokim glasom vpra-<br />
‰al mojster.<br />
Spogledali smo se in nejeverni molãali.<br />
Tedaj je spod napu‰ãa stopil moÏ v dolgem blatnem<br />
pla‰ãu in nas je premeril, kot bi pravkar padli z lune in<br />
bi bili tudi sicer vesoljci. Zgrbil se je pod kapuco, ki se<br />
mu je odpirala nad nosom in je sme‰no pla‰en ãakal.<br />
Kje ga bomo pokopali? je spet brundnil Gaja‰.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Koga, prosim? si je oni le razprl kapuco.<br />
Zobarja, prosim? je pristopil.<br />
Zobarja? se je vpra‰ujoãe zmrdnil oni. Mislim, ljubi<br />
moji, da danes ni bilo nobenega Zobarja na seznamu, je<br />
skomignil. Bili so: ÎiÏek ob desetih, Joviç ob enajstih, je<br />
na‰teval in je ‰tel na prste. Potem pa Lah ob enih in na<br />
koncu Brodnik...<br />
Seveda, Brodnik, mu je Pavlica zdaj segel v besedo.<br />
Viktor Brodnik, prosim?<br />
Brodnik, pravim, je bil ob dveh na vrsti, je pojasnil<br />
moÏ v pla‰ãu. Zdajle pa je, mislim, Ïe kreprko ãez tretjo,<br />
je nekje v notrini gledal uro. Bil je to obred, saj veste, ki<br />
gre dokaj hitro, posebej ‰e v tem vremenu.<br />
No!? je vzkliknil mojster, ki je bil Ïe tak, da bi popadel<br />
in bi mlatil.<br />
Rekli so ob treh, je ‰epnil vodja voznega parka in se<br />
skril pred njim za vencem. Naj me strela zadane, ãe ni<br />
bilo to napovedano za tretjo?<br />
Pa naj te Ïe enkart zadane! je zamahnil Gaja‰ z marelo<br />
in je sunil grobarja v ospredje, naj nam pokaÏe, kje so<br />
ga, Brodnika, pokopali.<br />
Zvrstili smo se v gosjem redu in smo skoraj tekli med<br />
grobovi, kakor da je ‰e mogoãe zamuditi. DeÏ nam je<br />
tolkel v obraze in moker mraz se je zajedal v du‰e, mi pa<br />
smo bili Ïe spet pogrebci, ki ne priznavajo uklona.<br />
197
PETELINJI ZAJTRK<br />
198<br />
BESeDA<br />
Obstopili smo potem tam sveÏe zagrebeno Ïolto ilo,<br />
na kateri so bili le ‰tirje spomina Ïeljni venci in smo nekaj<br />
ãasa nemo Ïdeli, kakor premoãeni ptiãi. Bil je to<br />
grob, ki se mi je zazmeraj vtisnil po praznini; zaredila se<br />
je bila namreã tu v ravnini in je bila z deÏno zaveso neizprosno<br />
skrita vsemu, kar je ‰e obstajalo na svetu. Niã<br />
nisem Ïelel Zobarju in niã mu nisem mogel reãi. Pa vendar<br />
se mi je zdelo to tako nevredno, kako je tak ãlovek<br />
sam ‰e tudi v smrti.<br />
Ne zameri, da smo zamudili, je iznenada rekel Gaja‰.<br />
Îalostili smo se zaradi tvoje nore smrti, pa smo malo<br />
pili, je skomignil. Vse drugo pa je tako zapisano na vencu,<br />
se je nato potacavajoã po Ïolti brozgi umaknil, da je<br />
lahko Pavlica stopil do kriÏa in je prislonil nanj na‰e darilo<br />
s triinpetdesetimi krvavo rdeãimi nageljni in hudo<br />
razvodenelim napisom, na katerem se je komaj ‰e prebralo:<br />
Bil si dober tovari‰ in si to tudi ostal.<br />
No? se je govornik ozrl ‰e Malaãiãiju, ki ga je prejle po<br />
nesreãnem nesporazumu z uro pustil brez deÏnika.<br />
Premoãeni in od mraza ves drgetavi muzikant se je<br />
razkoraãil in si namestil harmoniko. Nato pa, ko se je Ïe<br />
zdelo, da je konãno otipal prave gumbe, je zopet dvignil<br />
glavo in je vpra‰al: Katero?<br />
Spogledali smo se in bili v teh sveãanih trenutkih celo<br />
besni nanj, ker se ni spotoma domislil neãesa primernega<br />
in nas odre‰il zadrege.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Tedaj je Batistuta dejal: Kaj, ãe bi Internacionalo?<br />
Tovari‰i so mu z molkom pritrdili in Malaãiãi je konãno<br />
raztegnil svoj meh.<br />
199
PETELINJI ZAJTRK<br />
200<br />
60.<br />
BESeDA<br />
L epec je bil Ïe sedmi dan v preiskovalnem zaporu, ne<br />
da bi Bronja natanãneje izvedela, ãesa ga pravzaprav<br />
obtoÏujejo. A zdelo se mi je vse bolj, da je to tudi<br />
ni posebej zanimalo. Mojster, ki je seveda izvedel za<br />
najino zvezo, ni tega poslej nikoli niti z namigom omenil,<br />
midva sva se pa ‰e naprej vedla, kot da se morava<br />
skrivati tudi pred njim. Bil je to torej nekak‰en tihi dogovor,<br />
ki nam je pomagal, da si ni bilo treba gledati v oãi<br />
in polagati raãunov. Dobivala sva se tako ‰e zmeraj med<br />
mojo nami‰ljeno dopoldansko malico, ko je bil Ingo v<br />
‰oli, potem pa ponavadi zopet zveãer. Tekli so nama<br />
dnevi, ko nama je bilo dovolj Ïe, da sva se lahko skrivaj<br />
dotikala pod mizo, si kradla poljube za vogali in ãebljala<br />
o vsem, kar naju je zadevalo in kar ne.<br />
Potem je zveãer na lepem predlagala, da bi ‰la k njej.<br />
Povabilo me je presenetilo in me zalotilo povsem nepripravljenega.<br />
Prag njenega doma je bil meja, ki je nisem<br />
Ïelel prestopiti. Ali celo ‰e veã: bil je to prostor, ki<br />
zame kratkomalo ni obstajal. Odmislil sem ga in potlaãil,<br />
kot da bi res lahko prihajala od nikoder in se tja<br />
tudi vraãala. Bolj sem bil ta ãas pripravljen verjeti, da se
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
tam nekje z angelskimi perutkami spu‰ãa na moja tla,<br />
kot pa, da ima tu nekje blizu dom, ki ga deli ‰e z nekom.<br />
Kaj ve‰, kdaj bo spet taka prilika? se me je oklenila in<br />
je vztrajala. Samo okno bi ti rada pokazala, pred katerim<br />
sedim, kadar sem lahko ãisto sama. Pa moj meseãev kamen.<br />
Meseãev kamen? sem spra‰eval in se ãudil.<br />
Meseãev kamen, ki ob gospe Olji edini ve vse o naju,<br />
mi je ‰epetala. Valencianit iz mehi‰kih rudnikov srebra,<br />
mi je pojasnila. Pokojna teta Emilija mi ga je prinesla za<br />
‰estnajsti rojstni dan in od takrat je zmeraj z mano. Veliko<br />
je bilo v mojem Ïivljenju reãi, ki sem jih lahko zaupala<br />
samo njemu.<br />
Meseãev kamen je torej res kamen, sem konãno razumel,<br />
a sem se nekako ‰e zmeraj ãudil, saj je pravila o<br />
njem, kot bi bil Ïiv.<br />
Zelo si Ïelim, da bi se ga vsaj dotaknil, me je prosila<br />
s pogledom, ki je bil prepoln skrivnosti, o kateri mi je<br />
‰epetala. Zelo mi je zdaj to pomembno, me je objela, kot<br />
da bi me lahko celo nosila, ãe bi se ‰e upiral.<br />
Kaj, ãe naju kdo vidi? sem pomislil, ko sem Ïe hodil v<br />
njeni smeri.<br />
Kdo le? je rekla, kot bi rekla: kaj me pa briga?<br />
Pa mali? sem ‰e poskusil.<br />
Mali paã spi, je le odmahnila in me povlekla v temnino.<br />
201
PETELINJI ZAJTRK<br />
202<br />
BESeDA<br />
Sledil sem ji po skriti poti, ki jo je poznala, kakor bi<br />
Ïivela le ponoãi in se z maãkami potepala okoli. Bilo je<br />
v tem njenem gibkem begu za zidovi in med plotovi<br />
nekaj, kar jo je napravilo nekako divjo in povsem drugaãno,<br />
kot ko sem jo sreãeval podnevi. Hodila je z dolgimi<br />
koraki in je lomila vejo in je tudi preskoãila, ãe ji je<br />
bilo na poti. Potem pa, ko sem se Ïe prav upehal, me je<br />
povlekla skozi mlado smreãje in mi z vrta pokazala<br />
okno. Hi‰a, ki je Ïdela v mrakobi za ko‰atim zidom drevoreda,<br />
je bila nadstropna in najverjetneje tudi dokaj<br />
nova. Ob stopni‰ãu spredaj je bila garaÏa z dvoje vrati in<br />
sploh je vse tu zdaj razodevalo razko‰je, ki ga v resnici<br />
nisem ãakal. Zdelo se mi je paã skoraj neverjetno, da je<br />
vse to lahko pridelal Lepec, ki je pri mojstru zmeraj jamral<br />
in se izgovarjal za plaãila.<br />
Ne boj se, no, me je objela preko pasa. Ingo spi tam<br />
zgoraj in se ponoãi ne prebuja, mi je pokazala okno.<br />
Tisto tam je dnevna soba, midva pa bova raje ‰la tja<br />
zadaj, me je popeljala na dvori‰ãe. Tam si ne bo‰ zlomil<br />
noge, ãe bi moral res beÏati, se je nagajivo zasmejala.<br />
Kako ne razume‰, da mi ni vseeno? sem se vnoviã<br />
obotavljal.<br />
Pa saj razumem, me je potrepljala kot otroka.<br />
Dom je nekaj, ãesar se komaj sploh spominjam, sem<br />
iztisnil. Najverjetneje tudi zato, je to zame posveãeno<br />
mesto.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Daj!? je rekla, kot bi rekla: Kaj pa tvezi‰?<br />
Umolknil sem in ji sledil k vhodu. Poãutil sem se kakor<br />
‰ãene in zdel sem se sam sebi butast. Izgovori, ki<br />
sem jih nizal, so bili morda celo res sme‰ni, saj tega, kar<br />
me je v resnici zadrÏevalo, sploh nisem zmogel povsem<br />
zapopasti. âisto lahko namreã, da me je pravzaprav zaustavljala<br />
Lepãeva prisotnost. Hi‰a, ki si jo je uredil po<br />
svoje, predmeti, ki se jih je dotikal, prostor, v katerem je<br />
bila doslej samo njegova. A saj — sem mu lahko s tem<br />
noãnim obiskom sploh ‰e jemal veã, kot je bila vsa njena<br />
strast, ki sem jo Ïe dolgo imel samo zase?<br />
Ti ne razume‰, je za‰epetala med poljubom, potem ko<br />
je odklenila. Morala sem to storiti, me je zavrtela v notranjost.<br />
Morala sem ti odpreti ‰e zadnja vrata.<br />
203
PETELINJI ZAJTRK<br />
204<br />
61.<br />
BESeDA<br />
M eseãev kamen je stal na polici ob oknu. Bil je velik<br />
kot dojenãkova glava in nekako tako tudi<br />
splo‰ãen. Njegova nalomljena srebrno bela povr‰ina je<br />
vpijala neonsko svetlobo, ki je padala skozi ‰ipo in jo v<br />
notrini lomila s temnej‰imi, zadimljenimi odtenki. Zdela<br />
se mi je zdaj ta kamnita gmota res skrivnostna in prepolna<br />
nekake slutljive prisotnosti, ki je nisem dojemal.<br />
Ali zdaj verjame‰? je vpra‰ala in mi naslonila brado<br />
na ramo.<br />
Kaj moram verjeti? sem se z licem dotaknil njenega.<br />
Kadar je luna ob mlaju, je kamen teman in zastrt, je<br />
za‰epetala. Ko pa luna poãasi rese, je tudi njegova notrina<br />
vse bolj polna svetlobe, mi je pojasnila. Ne vem ti<br />
tega prav pojasniti, a zdi se mi, da je tako tudi z mano.
PETELINJI ZAJTRK<br />
62.<br />
BESeDA<br />
Z<br />
enim poÏirkom sem zvrnil viski, ki mi ga je ponudila<br />
za medtem, ko se je pomudila v kopalnici, in si<br />
takoj spet natoãil dvojnega. Dnevna soba je bila majhna<br />
in nagnetena z vsakostmi, ki so, vsaj takole na pogled,<br />
zveãina pripadale Lepcu. Na podboju za vrati so visele<br />
obe‰ene ãrne boksarske rokavice. Na mizici z vdelano<br />
intarzijo ‰ahovske plo‰ãe, so bile razsute karte za bri‰kolo.<br />
Na zidu je bil velik poster, ki je nato povsem pritegnil<br />
mojo pozornost, saj so bili na njem nanizani bankovci<br />
iz najrazliãnej‰ih delov sveta, ob imenih drÏav pa<br />
so bila pripisana tudi imena valut. Prviã sem si tako lahko<br />
ogledal indonezijsko rupijo, gvatemalski kecal, mongolski<br />
tugrik, ukrajinsko hrivno, izraelski ‰ekel, hondura‰ko<br />
lempiro, ganski cedi, in ‰e mnoge druge bankovce<br />
z neznanimi heroji in vrednostmi.<br />
Vedela sem, da te bo presenetilo, se je nasmehnila, ko<br />
je vstopila in me uzrla, kako sem s prstom zvedavo drsel<br />
po naslikanih bankovcih.<br />
Pojma nimam zdaj, res, kaj je in kak, ta tvoj moÏ? sem<br />
tiho priznal.<br />
205
PETELINJI ZAJTRK<br />
206<br />
BESeDA<br />
Ko bi bil lahko kdaj na pravi strani, bi bil gotovo uspe‰en,<br />
je menila.<br />
Kot da zdaj ni? sem pokazal s kozarcem okoli.<br />
Zdaj paã Ïe sam veã ne ve, kaj je njegovo in kaj ne, je<br />
zmignila. âe bo ostal za dalj ãasa tam notri, se bo marsikaj<br />
tu sesulo, je vzdihnila. Vsak bo takrat terjal svoje,<br />
nihãe pa ne bo vraãal njegovega.<br />
Torej si le Ïeli‰, da bi pri‰el ãimprej ven? sem jo dreznil.<br />
Vzela mi je kozarec in srebnila.<br />
Prebral sem ji v oãeh, da mi je zaradi vpra‰anja zamerila.<br />
Zazrla se je v prazno in ‰ele ãez ãas s spremenjenim<br />
glasom rekla: Pravzaprav pa si res ne Ïelim. Preveã se je<br />
Ïe nabralo slabega. Vem tudi, da sem za svojo norost Ïe<br />
zdavnaj odplaãala...<br />
Stala je pred menoj bosa in za spoznanje razkoraãena,<br />
kakor bi si nadvse Ïelela ãutiti tla pod nogami. Lica<br />
so se ji v tej nenadni zresnjenosti zoÏila in nosnice so se<br />
ji raz‰irile, da sem sli‰al, kako je dihala na robu joka. Bila<br />
je zdaj, ta moja Bronja, spet ãisto neka tretja. Narisal<br />
sem ji s kazalcem ãrto od ustnic do trebuha. Bila je to<br />
dolga dolga potka tam od kotka, kjer so se zmeraj najbolj<br />
smejala njena usta, ki je drsela preko brade in po<br />
vratu, dokler ni med dojkama za‰la v sku‰njavo, da bi
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
obhodila brege. Tipal sem ji bradavice, ki so me imele<br />
rade, in sem gladil svilo njenega trebuha, pod katero sva<br />
se Ïe tolikokrat ãakala, si prestrezala utripe — in jo pomalem<br />
zvabljal iz Ïalobe.<br />
Odzivala se je, kot bi jo grelo sonce.<br />
Na stalaÏi sem ugledal ‰karje in ji z njimi prerezal<br />
hlaãke.<br />
Nikoli nisem to razumel, kako da sva se lahko ob tem<br />
‰e zmeraj zna‰la v taki nuji, kot bi med sreãanji minila<br />
leta. Bili so to viharji, ki so butnili kot z jasna in naju v<br />
hipu razdejali, da sva se iskala kakor slepa in se bodla na<br />
robovih in konicah. Tesna soba, ‰e pred trenutkom<br />
mrka in vsa tuja, pa se je kotalila z nama, se glasno hahljala,<br />
ali pa je paã tako nergala.<br />
Od daleã sem naju taka vãasih videl edino v sanjah.<br />
Ljubila sva se na vseh tistih mestih, kjer se nikakor ne bi<br />
smela. Obrazi naokoli so bili zgroÏeni. Merili so naju<br />
preko rame ali izpod ãela in si molãe delili mnenje, da<br />
sva blazna in da je nekaj treba. Midva pa sva se nezadrÏna<br />
in neulovljiva kotalila preko vsega.<br />
Kri, je rekla, kakor bi bila rekla voda, in mi jo pokazala<br />
na dlani.<br />
Moja ali tvoja? sem poskusil z jezikom.<br />
Sedla sva in dolgo drug na drugem iskala rano.<br />
207
PETELINJI ZAJTRK<br />
208<br />
BESeDA<br />
Bila je iz njene ureznine na podlahti in krive so bile<br />
najverjetneje ‰karje, ki so obleÏale tu med nama. Sesal<br />
sem jo in ji celil rano s poljubi.<br />
Glej, se je smejala. Saj to je res lahko tudi nevarno.
PETELINJI ZAJTRK<br />
63.<br />
BESeDA<br />
K ot kri zahrbtno je v sobo primezelo tudi jutro.<br />
Bilo je jesensko sivo in kot ãas slovesa hladno.<br />
Klel sem ga in se v naglici oblaãil. Saj vendar nisem<br />
mogel kleti Ïelje, ki naju je znova preslepila in naju zapredla<br />
v spozabo. Bronja pa se je tokrat le smehljala pod<br />
odejo in je rekla, da bo ‰e malo poleÏala v sledi, ki sva jo<br />
pustila. Bilo je tudi v teh besedah, kako zelo se imava<br />
rada. Nadvse sem si Ïelel ‰e ostati. Îelja se je razÏarela<br />
in me vse bolj Ïgala kot neznosna, nepomirljiva Ïalost.<br />
Njen dom, ki ga doslej nisem Ïelel niti obiskati, je bil<br />
zdaj nekaj, kar nama bi bil rad sam ogradil.<br />
Ampak, kako, seveda: prebita para, ki sem bil ‰e zmeraj<br />
pri Gaja‰u brez plaãe in sem si le tu in tam izpulil kaj<br />
Ïepnine, brezupneÏ, ki sem lahko zidal kveãjemu v<br />
oblakih, ali pa se mi je ‰e to zdelo drzno?<br />
Res: kako sem sploh lahko pomislil?<br />
209
PETELINJI ZAJTRK<br />
210<br />
64.<br />
BESeDA<br />
· e manj sem potem spet lahko verjel, da svet urejajo<br />
nakljuãja.<br />
Ko sem namreã to dopoldne po neprespani noãi ‰e<br />
zmeraj ves zamuljen taval naokoli in v nekaki morasti<br />
Ïalobi seveda bolj brkljal kot delal, je na dvori‰ãe pridrsel<br />
mercedes, izstopil pa ni nihãe drug kot Lepec.<br />
Otrpnil sem tam med orodji in se nevede prihuljil, kot<br />
da se moram skriti. Pri‰li je bil res pojava, ki ji ne bi bil<br />
zdaj rad na poti; dnevi v priporu so ga vidno spremenili.<br />
Obraz se mu je v gubah zlomil, lasje so mu razmr‰eno<br />
‰trleli, razgledal se je, kot bi ‰kilil in je ves iz hitrih gibov,<br />
kot bi bil na begu, zakorakal po dvori‰ãu. Obhodil je<br />
bmv, ki sva ga k sreãi Ïe imela v delu, nato je sedel k<br />
mizi pod napu‰ãem in se izpod vek zazrl v mojstra, ki je<br />
mirno pihal svoje goste dime.<br />
Ima‰ kak viski? je konãno vpra‰al.<br />
Seveda nimam, je odkimal Gaja‰. Imam pa dobro slivo,<br />
mi je nato pomignil, naj prinesem.<br />
Poskoãil sem in jima v naglici postregel.<br />
Trkljal sem in polival, saj me je bliÏina tokrat res zdrobila.<br />
Namakal sem v Ïganje prste, ki so ‰e di‰ali po nje-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
govi Ïeni in ni mi ‰lo nikakor v glavo, da so ga na lepem<br />
kar spustili. Vsaj na tihem sem namreã Ïe zaãel verjeti,<br />
da se mu je kljub lisja‰tvu in vsem botrom konãno zataknilo.<br />
A bilo je paã oãitno, kar je Bronja veãkrat toÏna<br />
omenila: bil je, Lepec, sila gladka in zmuzljiva riba. Rogal<br />
se je vsem in vsemu, tako pa tudi mojim norim<br />
upom, da ga bo le na‰la kaka trda in praviãna roka.<br />
Ko ima hudiã mlade, je zavzdihnil — kot bi mi bral<br />
misli! — in je zvrnil v eni sapi.<br />
Ja, je krehnil Gaja‰. Jih ima za hasek, je prikimal.<br />
Potem pa ‰e tole, je segel v Ïep in izvlekel ceneni plastiãni<br />
plinski vÏigalnik z reklamnim napisom Pleskarstvo<br />
in soboslikarstvo Zrinski. Na‰el sem v spalnici, ga je<br />
pomenljivo in previdno poloÏil na mizo. Takorekoã v<br />
lastni postelji, prosim, je stisnil zobe in je boleãe pogoltnil.<br />
Pridihnil sem in si skorajda Ïe izdajalsko zatipal po<br />
Ïepih.<br />
Bil je to kajpada vÏigalnik, s katerim sem si te dni pri-<br />
Ïigal in tudi mojster ga je najverjetneje prepoznal. A<br />
njegov obraz je tokrat ostal miren. Nagnil se je k vÏigalniku,<br />
kot bi ga bil ovohal, nato pa se je vpra‰ujoãe zazrl<br />
v Lepca in je rekel samo: Ne razumem?<br />
Saj ni kaj razumeti, je suho dejal oni. Nikoli si ni nihãe<br />
v hi‰i priÏigal s plastiko, je s pogledom pokazal na kovinski<br />
vÏigalnik z napisom Ronson, ki ga je bil prejle od-<br />
211
PETELINJI ZAJTRK<br />
212<br />
BESeDA<br />
loÏil na ‰katlico s cigaretami. Tudi ni pri meni nihãe nikdar<br />
kadil v postelji, je iztisnil z zategnjenimi, neubogljivimi<br />
ustnicami.<br />
Daj, daj, prosim!? je nejevoljen odmahnil mojster. To<br />
si pa res za lase privlekel, je zatipal po novi cigareti in si<br />
jo je nato priÏgal z osumljenim vÏigalnikom. Tole pa Ïe<br />
ni nikakr‰en dokaz, da ga je Ïenska medtem srala, ga je<br />
nekajkrat preobrnil v dlani. Zdaj mi samo ‰e reci, da je<br />
po tvoje ‰la kar s tem Zrinskim, pa bom res mislil, da se<br />
ti je od vsega Ïe zme‰alo? se je posmejal in je odvrgel<br />
vÏigalnik med ‰aro na okenski polici.<br />
Lepec si je pogrizljal ustnico in se zazrl v prazno. Zdelo<br />
se je vsaj za hip, da je sku‰al verjeti in da mu je godila<br />
tolaÏba, a kmalu je nato spet zasrepel in je z raskavim<br />
glasom rekel: Pride ãas, ko veã ne i‰ãe‰ dokazov in jih<br />
tudi ne potrebuje‰. Stvari so ti kratkomalo jasne in ve‰,<br />
da so resniãno take, kot se ti je Ïe ves ãas zdelo. Îenska<br />
je snela uzdo in je zdaj v drugem svetu, ti pa se lahko<br />
lepo poãasi jebe‰ in zdraven moli‰. A povem ti, tu, kot<br />
me vidi‰: izbezal bom jaz tega hudiãa, pri‰el mi bo Ïe on<br />
na mino. Potem pa: vedelo se bo poslej tu daleã naokoli,<br />
kdo je Lepec in kako se nagovarja njegovo Ïeno!
PETELINJI ZAJTRK<br />
65.<br />
BESeDA<br />
K o sva konãno ostala sama, se je mojster spet zna‰al<br />
nad Lajko. Razbrcal ji je posode s hrano, ki da jo je<br />
izbirãna pustila, jo privezal daleã od njenega golfa in ji<br />
zagrozil, da bo za kazen odslej spala pod vedrim nebom.<br />
Nato je na du‰ek izpil Ïganje, ki ga je bilo vsaj ‰e za tri<br />
prste in je zabuljen kot Ïelva dolgo sedel za mizo. Bil<br />
sem mu otroãje hvaleÏen za igro, ki jo je uprizoril Lepcu<br />
in razumel sem njegovo nemoãno jezo, saj je bila v<br />
mnogoãem sorodna moji. Kljub temu sem se raje molãe<br />
umaknil v delavnico in sem dregal v motorju, pa ãeravno<br />
nisem imel pojma o okvari in popravilu. Slutil sem<br />
namreã, da mu bo prej ali slej povsem prekipelo in da<br />
bo takrat ‰e najbolje beÏati. Pa je pri‰el potem, posvem<br />
proti priãakovanju, usihel in poklapan, kakor bi sploh<br />
komaj ‰e hodil, in je izrekel iz neke votle in vlaÏne globine:<br />
Serjete ga, fantje, na debelo ga serjete! Nato je po -<br />
ãasi razgrnil krpo in je poloÏil predme pi‰tolo ter sedem,<br />
osem raztresenih drobnih nabojev.<br />
Pi‰tola? sem zinil.<br />
Kaj pa? je zmignil.<br />
213
PETELINJI ZAJTRK<br />
214<br />
BESeDA<br />
Bilo je v njegovih drobnih oãeh nekaj, kar me je streslo:<br />
zrl je zdaj vame, kot bi gledal usodo. Malce morda<br />
otoÏno, in tudi morda negotovo, a vendar predvsem<br />
zbogano z dogodki, ki naj sledijo, kakor je paã zapovedano<br />
in kot torej mora. Nikoli si nisva bila tako blizu in<br />
nikoli tudi ‰e ne tako tiha. Îalost, ki sem jo Ïe od jutra<br />
tovoril skozi megleno jesensko sti‰je, nama je bila morda<br />
zdaj res lahko celo skupna.<br />
Brez zveze, sem ‰epnil.<br />
Brez zveze, seveda, je za spoznanje prikimal. Nihãe si<br />
ni tega Ïelel. Nihãe tudi ni tega prosil. Pa je vendar zdaj,<br />
menim, prepozno za kako veliko pamet, je pomeÏiknil,<br />
ãe‰, vzemi.<br />
Ne morem, sem mu zagrnil krpo.<br />
Nihãe te ne bo tu meni pospravil kot zajca, je dejal<br />
zdaj na lepem trdo in mi jo je poloÏil v naroãje. Pravil<br />
bom lahko vsaj potem, da si se branil, se je sku‰al nasmehniti.<br />
Rekel bom lahko celo tam ãez leta: bila sta kot<br />
Bonnie in Clyde, le da ‰e malo bolj utrgana, je konãno<br />
nekako pregriznil Ïalobo. Zabarikadirala sta se tu pri<br />
meni in ona je ves ãas pela:<br />
Nekoã bosta skupaj umrla.<br />
In bosta skupaj pokopana.<br />
Vsi bodo Ïalostni.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Se ne spomni‰ iz filma? Star sem bil kot zdaj ti, tam nekje<br />
osemin‰estdesetega ali kako leto kasneje. Peljal sem<br />
neko ne‰plo v barvni kino, pa sem jo potem ‰e dolgo<br />
prosil, naj ne nosi veã modrãka, pa ‰e seveda, ali bi lahko<br />
‰la vmes kaj skupaj dvignit iz kake blagajne, ali bolj‰e<br />
hranilice? Pa ni hotela. Jebenti, da ni hotela! je udaril s<br />
pestjo po blatniku in se naglo dvignil. Vidi‰, ti pa ima‰<br />
tako, ki hoãe, se je nato spet vrnil v ãepenje. Zato dobro<br />
poslu‰aj, kaj ti bo zdaj povedal mojster, ki se je na tem<br />
svetu nagledal vsakega sranja: bolje, da jutri umre‰ z<br />
njo, kot pa da se potem plazi‰ sam naokoli in jamra‰.<br />
Bol‰ãal sem vanj in sem tuhtal, kaj je od vsega lahko<br />
res in v ãem me spet vleãe. Pi‰tola, ki sem jo skozi krpo<br />
ãutil pod prsti, je bila brez dvoma prava. Ponudil mi jo<br />
je najverjetneje, ker je bil prepriãan, da Lepec ne bo odnehal,<br />
in da potem tudi ne bo posebej tehtal. A ãemu je<br />
bil zdaj na lepem tako zelo na moji strani, to mi paã Ïe<br />
ni ‰lo veã v glavo? âutil sem sicer Ïe vse od zaãetka, da<br />
je imel rad Bronjo in ni o njej nikoli govoril, kot je imel<br />
navado o Ïenskah. Vedel sem tudi, da mi je potihem odpu‰ãal,<br />
kar drugim zanesljivo ne bi. Pa vendar: ‰e zmeraj<br />
se mi je nekako zdelo, da ima nekaj za bregom.<br />
Saj sploh ne vem, kako se tole napolni? sem torej rekel<br />
za njim, da bi ga nekako zadrÏal, pa ãeprav sem seveda<br />
vedel.<br />
215
PETELINJI ZAJTRK<br />
216<br />
BESeDA<br />
Tole? si je poloÏil oroÏje na dlan in je s palcem ve‰ãe<br />
narinil naboje v okvir. Tole se paã takole napolni, je povlekel<br />
zaklop in je nameril po dvori‰ãu. Takole pa se<br />
seveda prazni, je pritisnil na petelina in je sklatil prazno<br />
steklenico z mize. Predvsem pa je seveda pomembno,<br />
da ne maha‰ s tem nekomu pod nos, ãe ga nisi pripravljen<br />
potem tudi zares pribiti. Naperjena reã namreã<br />
napravi ljudi malo ãudne in hudo popadljive.<br />
Dvignil sem pi‰tolo in sproÏil proti mizi.<br />
Potrepljal me je po rami in je bil oãitno pomirjen.
PETELINJI ZAJTRK<br />
66.<br />
BESeDA<br />
B ronja je zveãer vstopila pri Albancu z obilnim pudrom<br />
na obrazu. Pritegnilo je mojo pozornost, saj<br />
je nisem bil vajen take. Potem pa sem tudi Ïe jel pomalem<br />
razbirati: skrila je bila tako ‰e zmeraj rahlo zateãeno<br />
modrico ob oãesu in praske pod u‰esom in po vratu.<br />
ZamiÏal sem do boleãine in se spaãil v nekakem krãu, ki<br />
se mi je kot pajek zalezel v moÏgane, nato pa sem se le<br />
‰e toliko obvladal, da sem jo zrinil nazaj skozi vrata in si<br />
v soju neonske reklame znova vse ogledal. Pustila je, da<br />
sem se z ustnicami dotaknil rane in me sku‰ala prositi,<br />
naj ne paniãarim po nepotrebnem, a so jo oãi izdale. Velika<br />
solza, ki se ji je dolgo zbirala v pogledu, je spolzela<br />
preko roba in je padla nekam v prazno, v meni pa se je<br />
sproÏila tista ‰iba, za katero sem Ïe kar nekaj ãasa menil,<br />
da je suha in da me ne bo nikoli veã pometla. Udaril<br />
sem s pestmi in glavo v steno in sem udarjal zmeraj<br />
znova, dokler mi le ni nekako kanilo v to ihto, kako zelo<br />
si prizadeva, da bi me ubranila.<br />
Nor si! je kriãala, ko me je potem le zvlekla s stopni-<br />
‰ãa. Tak si, kakor dete, mi je pihala v odrgnine. Ne misli‰<br />
vendar, da je to zdaj bolelo njega?<br />
217
PETELINJI ZAJTRK<br />
218<br />
BESeDA<br />
Poslu‰al sem jo in se pomalem vraãal vase. Vroãici je<br />
sledila drgetavost, ki mi je krivila hrbet in mi ‰ibila kolena.<br />
Tako me je potem oblilo zmeraj, ko sem se zravsal<br />
v ‰ãipavem besu. A zdaj sem se res tolkel sam s sabo. Bil<br />
sem zagotovo vse, kar mi je rekla, a bil sem tudi klavrn<br />
in sme‰en. Vse tam iz domskih ãasov se je k meni zdaj<br />
vrnila tista temna pega, ki me je slepila in storila, da sem<br />
brezglavo norel.<br />
Ne zameri, sem skomignil.<br />
Pa saj ti ne zamerim, se me je oklenila. Le to ti pravim,<br />
da nima smisla, me je poljubila. Saj si lomi‰ prste zaradi<br />
enega kretena!<br />
Priznal sem z molkom: seveda ni imelo smisla.<br />
âutil pa sem tudi, da ne zmorem preko tega. Za tramom<br />
v moji kamri je bila pi‰tola. Treba je bilo le pritisniti<br />
na petelina. Od‰el bo, kot se je sesula steklenica, ta<br />
njen Lepec, ta praznina. Misel me je obsedla in me zopet<br />
vzela. Vedel sem, da zmorem in da ne bo napake. Bil<br />
sem Ïe prepriãan, da je le to re‰itev, ko paã ni znosnej-<br />
‰e re‰itve. Pa me je Bronja nekako le spet zadrÏala in je,<br />
kot bi zaslutila moja brezna, ‰epetala: Mislim, da sem<br />
malo tudi sama kriva. Umikam se in kar izgubljam Ïivce.<br />
Nimam veã nobene prave volje, da bi se dajala z njim<br />
in mu dokazovala. Saj ni nor, da ne bi tega ãutil...<br />
Noãem, da ga zdaj ‰e brani‰, sem jo zavrnil. Noãem,<br />
da si dobra z njim, samo da bi bil miren.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Kaka pa naj bom? je zashlastala. Kaka naj bo Ïena z<br />
moÏem?<br />
Ampak — !? se mi je zdaj znova zataknilo. âe jaz tu<br />
kaj razumem?<br />
Seveda ne razume‰, me je izpustila. Ker tudi noãe‰<br />
razumeti, je zdaj ona ‰la po svoje. Tolãem se za vsak trenutek,<br />
da sem potem lahko vsaj malo s tabo, je pravila<br />
s spremenjenim glasom. Briga me za te modrice, saj mi<br />
niso prve, a zdaj jih vsaj trpim z razlogom...<br />
Stopil sem pred njo in jo ustavil.<br />
Lovil sem v dlani solze, ki so kapale v prazno. Ker<br />
Bronja je res jokala drugaãe kakor druge. Bila je Ïenska,<br />
ki se ni dala zlahka in tudi ni trpela drame. Zato pa me<br />
je zdaj tolikaj bolj naãelo. Objel sem jo ãez pas in ji pokleknil<br />
k nogam. Dotaknil sem se z vsem obrazom njenega<br />
trebuha. âutil sem, kako se od joka vse v njej premika<br />
in nisem Ïelel veã verjeti, da sva lahko tako zelo<br />
nemoãna. Midva, ki sva lahko beÏala, preskoãila in plezala?<br />
Mar ne bi lahko tudi ubijala in kradla? Bonnie in<br />
Clyde, je v ‰ali rekel Gaja‰, ta razneÏena baraba. Ampak,<br />
ali je moralo ostati ‰ala?<br />
Rada bi se zdaj ljubila, je za‰epetala.<br />
Dvignil sem jo kakor dete in jo zanesel preko grmja k<br />
zidu.<br />
Nekje tam zgoraj v Ïoltavo razsvetljenem oknu je<br />
‰umljala glasba. Bila je neka stara skoraj znana melodija,<br />
219
PETELINJI ZAJTRK<br />
220<br />
BESeDA<br />
ki pa je nisem zmogel prepoznati. Vpra‰al sem jo, ali ve,<br />
o ãem pravi pesem, pa se mi je le smejala. Zagrozil sem<br />
ji, da jo bom pogrizel, ãe bo taka. O zimi, me je pogrizljala.<br />
O reki, ki zaledeneva, se je zatipala vame. O ladji,<br />
ki tam pluje ãisto sama in ‰e komaj upa, da se bo re‰ila,<br />
se je vzpela name. Ali pa je pesem vendarle o naju? me<br />
je poljubila. O tem, kako se ljubiva v ledeni noãi in naju<br />
drugo sploh ne briga, se je prepustila.<br />
In sva se potem res ljubila, ko je pesem davno Ïe minila<br />
in je Ïe tudi luã v oknu zdavnaj ugasnila.<br />
Mislim, da naju greje polna luna, je smeje ugotovila.<br />
Misli‰, da sva meseãeva kamna? sem ugibal.<br />
Mislim, mi je pritrdila. Mislim, mislim, se me je oklenila<br />
in me povlekla, da sva zdrsnila ob zidu in objeta<br />
obãepela. Mislim, da je to vsa sreãa, ãetudi zdaj zaledeniva,<br />
mi je hlastno rekla. Mislim, da se naju res dotika,<br />
se je potuhnila v srebrno noã kot mi‰ka. In ni potem<br />
iskala ure, ki je, kot ji je bilo to Ïe v navadi, spet odtekala<br />
v nekem drugem ãasu.
PETELINJI ZAJTRK<br />
67.<br />
BESeDA<br />
T ovari‰ija je ves teden nazdravljala Lepãevi vrnitvi in<br />
njegovi zmagi nad represivnim drÏavnim aparatom<br />
skorumpirane in fevdalne republike Slovenije. Dopoldne<br />
so si toãili ceneni viski, ki ga je prina‰al slavljenec,<br />
zveãer pa mlado vino, ki ga je Pavlica prideloval v svojih<br />
goricah. Pijaãa jih je, vsaj zdelo se mi je, Ïe povsem<br />
prepojila in jim razkvasila moÏgane, saj so gobezdali<br />
same neumnosti.<br />
Batistuta je priznal, da je skrivaj obiskal ‰olsko snaÏilko<br />
Ilonko, ki je polagala cigana, a se z njenim prero‰kim<br />
videnjem svoje prihodnosti nikakor ni mogel sprijazniti.<br />
Pravila da mu je nemreã ta slovita copra, da bo najverjetneje<br />
‰e letos sreãal Ïensko svojega Ïivljenja in da bo<br />
zveza tudi na dalj‰i rok uspe‰na. On pa da se je po zadnji<br />
taki katastrofi sveto zaobljubil, da ne bo veã nikdar<br />
nobeni pustil, da bi mu slekla hlaãe, zato ni potem laÏljivi<br />
baburi niti plaãal.<br />
Mojster je bil kajpada prepriãan, da je bil tak obisk za<br />
zavednega marksista pravcata Ïalitev, za njegove kompanjone<br />
pa izdaja, zato mu nekaj ãasa sploh ni veã dal<br />
221
PETELINJI ZAJTRK<br />
222<br />
BESeDA<br />
pijaãe in ga je, ko je v spozabi mahinalno segel po kozarcu,<br />
nekajkrat celo krepko kresnil po laketu.<br />
Pavlica in Malaãiãi pa sta ga vendarle branila.<br />
Prvi je bil prepriãan, da je profesor paã le ‰e ena nedolÏna<br />
Ïrtev ãasov, v katerih se perejo moÏgani in obraãajo<br />
rokavi, zato je menil, da mu je bila spozaba pravzaprav<br />
pouãna. Drugi je razumel vse ‰e bolj osebno in je<br />
trdil, da je prerokba pravzaprav lahko celo povsem resniãna,<br />
vendar pa da so na tem svetu k sreãi tudi taki protistrupi,<br />
ki gladko premagajo usodo in pustijo sojenice<br />
na cedilu.<br />
Protistrupi so bili seveda v steklenicah.<br />
Prazne so leÏale tu okoli, kod si le pogledal. A le polne<br />
pa so jim izvabljale smehljaje kot otrokom. Otipavali<br />
so jih, gladili, hvalili barvo in temperaturo, poizku‰ali<br />
ãutljivo Ïe stokrat preizku‰eno notrino, izna‰li zmeraj<br />
kako hvalo ‰e za tako brozgo. Le Lepec je vihral ‰e manj<br />
kot ponavadi in je le redko zjecljal kako razumljivo.<br />
Zdelo se je, res Ïe, kot da le zaliva oglje, ki ga ne zmore<br />
pogasiti in pomalem obupava nad zdravilom.<br />
DrÏal sem se postrani in ãez dan pomalem brusil<br />
bmveja, ki sva ga zasula s kitom. Bil je to zdaj spet edini<br />
avto, ki sva ga imela v delu, saj je mojster v takih pivskih<br />
plimah zgolj nadiral stranke, ali pa jih je kratkomalo<br />
ignoriral. Iztekal se je mesec, ki zopet niti malo ni<br />
obetal, da bom konãno le dobil plaãilo. A kaj sem prav-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
zaprav lahko ukrenil? Bilo je to zdaj moje mesto, ker je<br />
tu Ïivela Bronja. Ulica je bila paã tudi prava, ker sem<br />
lahko le v nej pomalem drÏal Lepca na oãesu. Vse drugo<br />
pa sem, kot Ïe vse doslej, prepu‰ãal ãasu.<br />
223
PETELINJI ZAJTRK<br />
224<br />
68.<br />
BESeDA<br />
T edaj je v to sraãje gnezdo prhnila novica, da prihaja<br />
Severina.<br />
Pognala jim je kri po Ïilah in jih kar na mah zbudila.<br />
MeneÏer je prinesel velik barvni plakat in ga kot ikono<br />
nalepil za omizjem. Mojster je preselil stol iz svojega<br />
kota, da jo je lahko ob vsakem ãasu o‰inil in ji pomeÏiknil,<br />
ãe‰, dobra si, dobra. Muzikant je zdaj zdaj uporabil<br />
mizo kot klaviature in je s hitrimi prsti pospremil svojo<br />
hripavo popevko njenega hita: Raste trava zelena, ti si<br />
ljubezen edina. Celo profesorja je estradna zvezda na<br />
lepem zanimala, ãeravno je bil prepriãan, da v pesmi<br />
pravzaprav opeva konopljo in da je tej namenjena tudi<br />
vsa njena ljubezen. Le vodja voznega parka je nekako<br />
ves ãas pomalem kvaril razpoloÏenje, saj je bil prepriãan,<br />
da pevka v resnici sploh ni tako lepa in poÏeljiva,<br />
kot jih gleda s plakata.<br />
Zdrav ãlovek ve, da te Ïenske sploh niso take, kot jih<br />
kaÏejo na televiziji, je vse bolj sitno pripominjal. Prav<br />
vsaka, ki je na ulici Ïiv svet ne bi pogledal, je lahko na<br />
televiziji taka, da ti povleãe hlaãe, je vztrajno zatrjeval.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Mi pa si tu potem mislimo, da imajo vse tiste tam najmanj<br />
zlato pero v riti.<br />
âlovek je vendar ãlovek, pa naj bo na ulici, ali na televiziji,<br />
je zaãuda ‰e kar potrpeÏljivo ugovarjal Gaja‰.<br />
Videl sem Tita, takole na dva tri metra sem bil z njim, ko<br />
nas je obiskal na delovni akciji, pa sem ga potem gledal<br />
na televiziji — in ve‰ kaj ti edino lahko povem: v resnici<br />
je bil ‰e lep‰i!<br />
Tito, je le odmahnil Pavlica. Tito je bil lep ãlovek, to<br />
vsi pravijo. Njemu seveda niti na televiziji ni bilo treba<br />
pomagati. Ampak, Tito je bil samo eden, tudi to vendar<br />
vemo, nikoli veã ne bo nihãe tak, kot je bil on, je zlorabil<br />
tovari‰tvo. Vsi drugi pa, prosim vas no? Puder pa<br />
‰minka napravita te ljudi. In pa seveda barvne luãi in<br />
filtri.<br />
Filtri!? so vpra‰ali v en glas.<br />
Take filtre imajo na kamerah, ki ti lahko skrijejo vsako<br />
gubo in vsak mozolj, je dejal zaupljivo, kot bi izdajal<br />
veliko skrivnost. Lahko te potem s temi filtri tudi ‰e<br />
stanj‰ajo, ãe si debel, ali pa te paã poveãajo, ãe si bolj<br />
tak, je pokazal pri tleh. Gotovo pa lahko zdaj Ïe s kakimi<br />
filtri napravijo tudi kaj takega, o ãemer mi sploh nimamo<br />
pojma.<br />
Kaj pa je lahko kje takega, da mi ne bi imeli pojma? je<br />
bil izzvan Batistuta. Misli‰, da nisem bil jaz ‰e na televiziji<br />
in da ne vem, kako je tam? ga je zvi‰ka premeril spod<br />
225
PETELINJI ZAJTRK<br />
226<br />
BESeDA<br />
vek. Televizijski filtri so, ãlovek, da se ljudem ne ble‰ãi<br />
pa da se jim ne svetijo ple‰e, je poznavalsko na‰tel. Drugih<br />
filtrov pa tam zanesljivo ni in jih tudi ne more biti!<br />
je neizprosno zatrdil. Za to, vidi‰, da pa na televizijo res<br />
spustijo samo lepe ljudi, so pa avdicije.<br />
Tako! je pritegnil Malaãiãi. Avdicije! je pritrdil z dlanjo<br />
na mizo. Nihãe mi ne bo drugaãe govoril, ki ‰e ni bil<br />
nikdar na avdiciji. Na avdiciji paã gre‰ skoz, ali pa paã<br />
ne gre‰ — in tu nima niti bog brata!<br />
Kakor Ïelite, no, se je raz‰irjenih rok umikal vodja<br />
voznega parka. Jaz vem svoje in vi veste svoje, je zmajeval.<br />
Saj jo bo‰ v soboto vendar na lastne oãi videl, je konãno<br />
posegel tudi Lepec. Pa nam bo‰ potem lepo sam povedal,<br />
ali je taka, kot tu? je pokazal na plakat. Ali pa<br />
morda res tudi ni?<br />
Jaz da bi ‰el to gledat? se je Pavlica namr‰ãil, kot bi<br />
mu bilo zasmrdelo v nos.<br />
Seveda bo‰ ‰el! je popadel mojster, tovari‰ija pa mu je<br />
pritrdila. Sedel bo‰ z nami lepo v prvi vrsti, da jo bo‰ res<br />
dobro videl, pa bo‰ potem rekel ali je iz mesa in krvi ali<br />
ni.
PETELINJI ZAJTRK<br />
69.<br />
BESeDA<br />
V<br />
dvorani, kjer je pela Severina, ni bilo sedeÏev, kot<br />
si je to zami‰ljal mojster, temveã je bila prireditev<br />
pravzaprav ãisto navadna veselica in so bile mize postavljene<br />
kot v gostilni. Lepec nam je rezerviral prostor v<br />
kotu, od koder se ni niti najbolje videlo na oder, a to<br />
zdaj ni nikogar veã motilo. Stregli so toãeno vino, ki ga<br />
tovari‰ija ni mogla prehvaliti in ga je naroãala v vse veãjih<br />
koliãinah. Gaja‰ si je za to priloÏnost oblekel belo<br />
srajco in si zavezal ‰iroko rdeão kravato, ki jo je imel, kot<br />
je rekel, v bolj‰ih ãasih samo na volitve in za praznik<br />
dela. Bil je skoraj tako lep in urejen kot Pavlica, ki mu je<br />
Ïena v naprstni Ïep na suknjiãu zloÏila ãipkasti robãek<br />
in mu v kravato zapiãila zlato gvantno iglo. Batistuta in<br />
Mlaãiãi, ki Ïe lep ãas nista kaj prida skrbela zase, sta bila<br />
v primeri z gospodoma videti kot klo‰arja in sta se tako<br />
tudi vedla. Profesor, ki je ‰e najbolj spominjal na ostarelega<br />
hipija, si je ves ãas pomalem vrtal po nosu in posmrkoval<br />
kot smrkavec, muzikant pa je trosil svoje zajedljive<br />
domislice in se zmrdoval nad glasbo, ki res ni<br />
bila kaj prida.<br />
227
PETELINJI ZAJTRK<br />
228<br />
BESeDA<br />
Severina je pri‰la na oder v zeleni oprijeti oblekci in<br />
je Ïe s prvo pesmijo ogrela poslu‰alce. âeravno so se mi<br />
zdele dosedanje razprave o njeni lepoti otroãje in sme-<br />
‰ne, sem jim zdaj vendarle po tihem pritrjeval: ‰e na tem<br />
pustem oguljenem predmestnem prizori‰ãu je bila videti<br />
resniãno izjemna. Razen tega pa me je s svojimi ãutnimi<br />
ustnicami in spogledljivimi oãmi spominjala na<br />
Bronjo.<br />
Mojster je bil odmaknil stol od mize in je z ‰iroko razmaknjenimi<br />
nogami sedel v pozoru, kakor da se bo zdaj<br />
zdaj dvignil in zbezljal na oder. Oãi so se mu v tej sme‰ni<br />
preÏi zabuljile in izstopile, ustnice so se mu ‰obile in<br />
adamovo jabolko mu je poplesovalo, kakor bi bil goltal<br />
nevidno nit uÏitkov, ki je vodila z odra naravnost k njemu.<br />
Vmes je kdaj pa kdaj le za hip o‰inil tovari‰ijo in se<br />
posebej pomudil pri Pavlici, ki se je z raz‰irjenimi komolci<br />
naslanjal na mizo in se nasploh vedel kot na kakem<br />
pomembnem sestanku veljakov svoje krajevne<br />
skupnosti.<br />
Raste trava zelena,<br />
zelena, zelena,<br />
je pela Severina in poplesovala kot vrtavka, da so se ji<br />
lasje razsipali po obrazu in so se ji mamljivo dvigovala<br />
krila.
PETELINJI ZAJTRK<br />
Ti si ljubav jedina,<br />
jedina, jedina,<br />
BESeDA<br />
je popevkal zdaj Ïe tudi Gaja‰, ki ni niti malo skrival, da<br />
se mu odpira srce in se mu cedijo sline.<br />
Raste trava zelena,<br />
zelena, zelena,<br />
ti si ljubav jedina,<br />
jedina, jedina,<br />
so pripeli v dvorani, ki so res poznali hit iz najine delavnice,<br />
in mojstra je oãitno to tako ganilo, da je kar na slepo<br />
segel k mizi po kozarcu in si ga tudi Ïe raztre‰ãil k<br />
nogam. Bil je to le cin, bolj cinek, za katerega se nihãe tu<br />
ni zmenil, ali pa ga je najverjetneje sploh malo kdo opazil,<br />
le Pavlica se je ves stresel, kakor bi ga bilo zadelo v<br />
ãelo, in se je potem prepla‰en oziral naokoli, ali ga kdo<br />
nemara prepoznava v taki razuzdani druÏbi.<br />
No!? nas je zmagoslavno izpod vek premeril Gaja‰, ko<br />
je Severina zapustila oder, in se je s stolom vrnil k mizi.<br />
No, prosim, deãki moji!? nam je raztoãil in je tleskajoã<br />
s palcem in kazalcem naroãil novo rundo.<br />
Dobra, je zmignil Malaãiãi.<br />
Dobra, je priznal ‰e Baristuta. Dobra!<br />
Dobra, sem ponovil. Res je dobra! sem pritrdil.<br />
Le Pavlici se je oãitno zopet zataknilo.<br />
229
PETELINJI ZAJTRK<br />
230<br />
BESeDA<br />
Povaljal je kozarec med dlanema in je rekel: Kaj ji to<br />
pomaga, ãe pa mora tukaj peti kmetom!?<br />
Zadelo je, kot bi nam vsem tu prismolil klofuto. Spogledali<br />
smo se in sprva niti nismo razumeli, kaj ga gloda.<br />
Tedaj nam je ãloveãek ‰e pojasnil: Mislila je, da bo<br />
pela na Zahodu, zdaj se pa nekateri tu vedejo, kot da<br />
smo ‰e zmeraj na Balkanu.<br />
No!? je tokrat mojster zategnil z zaãudenim, ali Ïe kar<br />
obupanim prizvokom. Nekateri, a!? je iztisnil skozi zobe<br />
in je pograbil kozarec in si ga spustil k nogam. Na Balkanu,<br />
a!? je segel po kozarcu ‰e z drugo roko in ga je<br />
zopet tre‰ãil na tla. In to mi bo pravil tu neki Pavlica!? je<br />
nato segel po prazni steklenici in jo je kot sekiro zavihtel<br />
nad glavo. Pavlica, prosim vas, Pavlica, ki se je vsral!<br />
je poãasi vstal in se je drl zbranim v dvorani. On bo tu<br />
pravil mojstru mehaniku Gaja‰u, kaj je na tem svetu<br />
prav in kaj ni!<br />
Vodja voznega parka se je prihuljen pod dvignjeno<br />
steklenico splazil s stola in se odmaknil od mize. Potem<br />
pa, ko se mu je najverjetneje le Ïe zazdelo, da ga razgrajaã<br />
ne bo veã dosegel, je siknil: Naj jim povem, da ima‰<br />
picajzle!?<br />
Mojster je potihem preklel in je vse do belega obrnil<br />
z oãmi, ãe‰, kaj ti je bilo res zdaj ‰e tega treba, nato pa<br />
je zakoraãil na stol, s stola na mizo in je begunca Ïe med<br />
skokom povaljal po tleh. Sprijela sta se in se zakobalila
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
pod mizami, da so Ïenske cvileã odmikale stole, moÏje<br />
pa so lovili razsipajoão se steklovino in kleli bedaka.<br />
Malaãiãi je dvignil kozarec, si vo‰ãil na zdravje in je povsem<br />
mirno izpil do dna. Z Batistuto sva se zabodeno<br />
spogledala, nato pa sva se le poãasi odpravila v meteÏ.<br />
Gaja‰a so medtem redarji Ïe spravili s Pavlice, ki je krvavel<br />
iz nosu, scefrano pa je imel tudi spodnjo ustnico, a<br />
to seveda ‰e zdaleã ni pomenilo miru.<br />
Ti prekleta obãinska u‰! je rohnel mojster. Bo‰ ti Ïe ‰e<br />
dobil, kar si zasluÏil! je sikal in pljuval. Kravato ti bom<br />
zavozlal za jajca in ti bom stopil v rit! se je pulil redarjem<br />
in ga je zaman sku‰al znova doseãi.<br />
Napravil bo‰ ti meni nekaj z jezikom! je vraãal vodja<br />
voznega parka, ki ga je pomoã spet opogumila. Polizal<br />
bo‰ ti meni rit, brez skrbi, da jo bo‰!<br />
Lepo vaju prosim, tovari‰a, saj nismo barbari! se je<br />
majavo razkoraãil med njiju profesor. Sedli bomo lepo<br />
za zeleno mizo in se pogovorili, kot se za kulturne ljudi<br />
tudi spodobi, je vihtel svoj ukrivljeni kazalec.<br />
Samo se ti meni pazi! se je zdaj Gaja‰ napel ‰e proti<br />
njemu. Branil bo‰ ti meni tu barabo! ga je s podplatom<br />
celo zadel v koleno. Potem te bom pa vpra‰al: pod ãigavo<br />
streho?<br />
âeprav ga najverjetneje niti ni tako zelo bolelo, si je<br />
Batistuta zdaj z dlanimi objel koleno in se je ves preÏarjen<br />
z boleãino sesedel na stol. Stiskal je zobe in stokal,<br />
231
PETELINJI ZAJTRK<br />
232<br />
BESeDA<br />
kot bi bil tu res edina prava Ïrtev, v resnici pa se je tako<br />
kajpada umaknil pred Gaja‰evo smrtno jezo.<br />
Ostal sem torej sam tu v sredi‰ãu, kjer se naj presodi<br />
v dobro, ali vsaj preseka jeza, in sem le za hipec krãevito<br />
tuhtal, kam naj speljem hudournik. Bilo je kot na dlani,<br />
da ju je treba spraviti narazen, sicer se bosta, ko bo<br />
le priloÏnost, spet sprijela. Stopil sem torej k mojstru in<br />
sem rekel zaupljivo, a vendarle ‰e dovolj glasno, da me<br />
je lahko tudi oni sli‰al: âe dovoli‰, mojster — saj ga lahko<br />
medtem jaz malo koljem!?<br />
Pavlica je splahnel kakor preluknjan in je le ‰e s pogledom<br />
iskal pomoãi. Ko pa sem potem segel k rokavu<br />
in si ga poãasi zavihal, je le ‰e pomeÏikal in se s spodvitim<br />
repkom kakor cucek izmuznil skozi vrata.
PETELINJI ZAJTRK<br />
70.<br />
BESeDA<br />
O d danes naprej imam sina, je dejal mojster, me<br />
trdo objel preko rame in me slinavo poljubil na<br />
ãelo. Nato me je tako povedel do ‰anka in je glasno naroãil<br />
liter in radensko samo za naju.<br />
233
PETELINJI ZAJTRK<br />
234<br />
71.<br />
BESeDA<br />
S everina je malce ãez polnoã ‰e enkrat zapela tudi<br />
svoj najveãji hit in zapustila prizori‰ãe. Z mojstrom<br />
sva se vrnila k mizi, kjer je Malaãiãi Ïe spal s ãelom naslonjen<br />
v razlito vino, Baristuta pa se je ‰e zmeraj prijemal<br />
za koleno in se stokajoã opraviãeval Gaja‰u, ki da<br />
spet ni razumel njegovega humanistiãnega poslanstva.<br />
Kmalu se nam je pridruÏil ‰e Lepec, ki je s Severininim<br />
odhodom v hotel zakljuãil nocoj‰nji meneÏerski posel in<br />
si zaÏelel zdrave druÏbe. Pili smo torej zopet na veselje<br />
in hvalili boga, da se je vendarle vse dobro konãalo.<br />
Videl si jo tam zadaj od blizu? je zvedavo vpra‰al mojster.<br />
Posedela sva v bifeju in popila kavo, je prikimal meneÏer.<br />
Ve‰, delal sem Ïe z mnogimi takimi nogicami, a ta<br />
punca je res normalna, je potem ‰e dodal. Pogovarja‰ se<br />
lahko z njo, kot bi ti bila Ïe deset let soseda.<br />
Misli‰, da bi se mi podpisala tule, ãe bi jo ‰el prosit?<br />
je ãez ãas spet naãel Gaja‰ in je pokazal na rokav svoje<br />
bele srajce.<br />
Tule? se je zaãudil Lepec. Zakaj ravo tule?
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
âe bi se mi podpisala na kak papirãek, bi se to zagotovo<br />
prej ali slej izgubilo, pa bi se potem Ïrl, je povsem<br />
zresnjen pojasnil mojster. Srajco pa bi obesil v omaro in<br />
je ne bi nikoli veã pral.<br />
Lepec si je pogrizljal ustnico in umolknil.<br />
âudil se je paã potihem, kot smo se ãudili vsi: Gaja‰ je<br />
bil resniãno zagrizen Severinin fan. Tepel se je bil zanjo<br />
in bi pred njo gotovo spustil tudi na kolena — on, ki ni<br />
po Titovi smrti pred nikomer snel niti kape.<br />
Uredil bom to zate, ko zopet pride, je nato le dejal<br />
meneÏer.<br />
Ku‰nil te bom na rit, mu je ves ozarjen nazdravil mojster.<br />
Ku‰ni ti raje njo, mu je pomeÏiknil.<br />
235
PETELINJI ZAJTRK<br />
236<br />
72.<br />
BESeDA<br />
K o smo proti jutru zavili pred delavnico in pririnili<br />
iz Malaãiãijeve ‰kripave katre, je mojster Gaja‰ s<br />
srhljivim neãlove‰kim glasom zatulil v noã, da je odmevknilo<br />
daleã iz slepe ulice. Nato se je spustil na kolena<br />
in je dvignil v naroãje Lajko, ki je krvava leÏala pred<br />
pragom. Kot otroãiãka jo je bil stiskal k sebi, jo pozibaval<br />
v pijanem naroãju in nagovarjal z glasovi, kakr‰ne je<br />
lahko spravila iz sebe le ona, ko je bila seveda ‰e Ïiva.<br />
Prizor je bil samoten in ganljiv, da se mi je jeÏila dlaka<br />
in me je ti‰ãalo v oãeh; ãutil sem, kako me pomalem napenja<br />
bes, ki me je nato nezadrÏno sproÏil, da sem kresnil<br />
v zid in se sesedel preklan z boleãino.<br />
Pizda mu materina! je iztisnil Malaãiãi.<br />
Pizda mu materina! je pritrdil Batistuta.<br />
Ne da bi izgovorili ime, smo seveda vedeli: bil je to<br />
Pavlica.<br />
A mojster tokrat zaãuda ni pobesnel. Previdno in neÏno<br />
je poloÏil psiãko v samokolnico, s katero sva v delavnico<br />
privaÏala stare rezervne dele in si s palcem in kazalcem<br />
utrujen oÏel oãi. Nato je iz ropotarnice prinesel<br />
capin in lopato in mi pomignil, naj mu sledim. Zapeljala
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
sva Lajko pod ãe‰njo v vrtu, h kateri jo je privezoval, ko<br />
se je bil sporekel z njo, in zaãela kopati. Topi udarci so<br />
slutljivo odmevkali v mrtvo predmestno noã, svetile so<br />
nama le iskre, ki jih je orodnje najdevalo v kamnu. Ti-<br />
‰ãalo me je zaradi Lajke, ki ni bila pes, temveã zmeraj<br />
samo velik pasji otrok, ‰e bolj pa me je ti‰ãalo zaradi Gaja‰a,<br />
saj sem morda edini vedel, kako nadvse jo je imel<br />
pravzaprav rad.<br />
Ne zameri mi, ji je ‰epnil, ko sva jo zvrnila v grob.<br />
Vãasih sem bil tudi gnoj. A laãna nisi bila nikoli... je vrgel<br />
dve tri lopete, nato pa mi je prepustil, da sem zakopal.<br />
Videti je bilo zdaj v temi, da se je zgrbal, kot bi mu<br />
scela po‰le moãi. In ‰e na cigareto je zdaj pozabil, ki jo<br />
je zmeraj drÏal v rokah.<br />
Tega mu nikdar ne odpustim, sem iztisnil, ko sem zakopal,<br />
kolikor sem paã lahko v temi.<br />
Tega mu ne odpusti niti hudiã, je prikimal. âeravno bi<br />
mu bilo najverjetneje treba odpustiti, ker je eno navadno<br />
brezglavo pezde, je potem ãez ãas dodal.<br />
Vrnila sva se pod napu‰ã, kjer sta pomomljavala profesor<br />
in muzikant, in si natoãila Ïganja. Minevala je spet<br />
ena noã, ki je bila tako polna vsega, da nam vtisi tako in<br />
tako ne bi pustili zaspati, zato smo raje budni ãakali<br />
dan. Nihãe razen mene sicer tu najverjetnje ni niti upal,<br />
da jim bo prinesel kaj lepega; moje misli so lahko poto-<br />
237
PETELINJI ZAJTRK<br />
238<br />
BESeDA<br />
vale vsaj k Bronji, in tudi zato sem jo imel samo ‰e bolj<br />
rad. O psu ji seveda nisem upal povedati: bila je to prva<br />
zgodba v mojem Ïivljenju, ki me je je bilo resniãno<br />
strah. Saj, bila je to prilika o mojih tovari‰ih in o klavrni<br />
ãlove‰ki naravi, ki je ubijala iz nemoãi.<br />
Mojster pa, kot da bi mi bral misli.<br />
Zavihtel se je iznenada v notranjost in se je vrnil z listkom,<br />
na katerem je bilo z okorno pisavo zapisano: Jaz,<br />
Pavel ·ãavniãar, imenovan tudi Pavlica, izjavljam, da<br />
sem se dne 5. 9. 1997 v strahu pred gospodom mojstrom<br />
avtomehanikom Pi‰tijem Gja‰em posral v hlaãe. Pri tem<br />
sta bila navzoãa ‰e gospod vajenec Adi Slavinec, imenovan<br />
tudi Dj, in gospod profesor Jure Cikuta, imenovan<br />
tudi Batistuta, ki to tudi potrjujeta s svojim podpisom.<br />
Zapeljala sva se nato s katrco, ker je bila paã ravno<br />
prva na dvori‰ãu, v bolj‰o mestno ãetrt in sva listek pribila<br />
na vhodna vrata velike in urejene stanovanjske hi‰e.<br />
V njej je seveda stanoval ‰intar Pavlica, ki ni po tistem<br />
dolgo veã upal na Gaja‰evo dvori‰ãe. Upam pa, da mu je<br />
v zdolgoãasene malome‰ãanske sanje kdaj prihajala<br />
najina Lajka in ga pomalem grizljala.
PETELINJI ZAJTRK<br />
73.<br />
BESeDA<br />
O b prvem svitu, ko sva se nekako vendarle olaj‰ana<br />
in pomirjena vrnila, sva sredi dvori‰ãa zopet zasaãena<br />
zastala. Veriga, na kateri je bila doslej privezana<br />
Lajka, je zaroÏljala in se zapeljala po Ïici.<br />
Ali vidi‰? me je slutljivo o‰inil mojster.<br />
Seveda vidim, sem odvrnil, zagotovo niã manj zaãuden.<br />
Tedaj je izza napu‰ãa po vseh ‰tirih pricapljal Malaãiãi,<br />
ki si je bil nadel pasjo ovratnico okoli vratu, in je z<br />
visokim glasom zalajal.<br />
No, je uplahnil Gaja‰. Zdaj vidim, da se je danes svet<br />
res postavil na glavo.<br />
Pijani muzikant pa se ni zmenil za njegovo nejevoljo.<br />
Znova je napel verigo, polajal je ‰e bolj proseãe in milo,<br />
se s sklonjeno glavo priplazil bliÏe in se poãohal ob mojstrovo<br />
nogo. Nato pa se je vzpel kot je imela to v navadi<br />
Lajka in je nagnil glavo. Pazil bom na hi‰o in bom<br />
zmeraj pravoãasno lajal, je dejal s tresoãim glasom.<br />
Samo enkrat dnevno naj dobivam hrano, pa se ne bom<br />
niti malo kujal, je spustil jezik in je nekaj ãasa pasje dihal.<br />
239
PETELINJI ZAJTRK<br />
240<br />
BESeDA<br />
Me‰a se ti! ga je z enim samim sunkom dvignil mojster<br />
in mu je snel ovratnico. Tudi tebi se Ïe pomalem<br />
me‰a!<br />
Prosim, lepo prosim! se je Malaãiãi spet spustil na vse<br />
‰tiri. Îe ves mesec spim v avtu, je potoÏil. Nobene kosti<br />
nimam veã, ki je ne bi skoz in skoz premrazilo, pojokal.<br />
Ti pa sam dobro ve‰, da prava zima ‰ele prihaja.<br />
No! je spet vzdihnil Gaja‰. Pa zakaj potem lepo ne<br />
pove‰? ga je dvignil in ga ni veã izpustil. Saj smo vendar<br />
tovari‰i, ali nismo!?<br />
Malaãiãi mu je naslonil glavo na ramo in je glasno<br />
zahlipal.<br />
Z Batistuto pa sva tako dobila cimra.
PETELINJI ZAJTRK<br />
74.<br />
BESeDA<br />
O bãutek imam, da naju je res odneslo predaleã, je<br />
iznenada dejala Bronja in se zazrla v prazno.<br />
Obãutek ima‰? sem v mislih slutljivo ponovil vpra‰anje<br />
in ga sku‰al znova prevdariti.<br />
Ne vem? je ‰epnila, ne da bi trenila. Vse je tako ãudno.<br />
Dopovedujem ti Ïe ves ãas, kako da sem moãna in<br />
kako se lahko zanese‰ name, v resnici pa je edino res, da<br />
iz dneva v dan vse bolj izgubljam tla pod nogami, je<br />
nato dvignila pogled, ki je bil prepoln nekake meni nedojemljive<br />
skesanosti. âutim, kako mu vse manj pripadam<br />
in se zato poãutim kriva, mi je sku‰ala pojasniti. A<br />
ãe se sku‰am vsaj za trenutek vrniti k njemu, se potem<br />
poãutim kriva pred tabo.<br />
Noãem, da se poãuti‰ kriva pred mano, sem ‰epnil,<br />
ãeravno nisem bil docela prepriãan. âe bi izrekel res po<br />
resnici, bi najverjetneje rekel: Ïelim si, da si samo moja<br />
in naj te on sploh veã ne zadeva.<br />
Vem, da ti to teÏko razume‰, me je poboÏala po dlani.<br />
A igra postaja zame zdaj res Ïe naporna, se je medlo<br />
nasmehnila. Vãasih me popade, da bi mu o vsem zabrusila<br />
v obraz in ga pustila samega z resnico. Drugiã<br />
241
PETELINJI ZAJTRK<br />
242<br />
BESeDA<br />
spet si Ïelim, da bi mu lahko oporekala s ãistostjo, ki<br />
sem jo s tabo zazmeraj izgubila.<br />
Vsekakor pa mu Ïeli‰ predvsem oporekati? sem ugotovil.<br />
Odzmeraj je bilo med nama tako, da sem mu morala<br />
nekaj dokazovati, pa sem se najverjetneje navadila, je<br />
pritrdila.<br />
Kaj pa ljubezen? se je zganilo v meni, da sem moral<br />
izreãi, ãeravno je najverjetneje zvenelo otroãje.<br />
Saj, je prikimala. Saj samo ta je na najini strani, mi je<br />
stisnila vrhove prstov, da me je zabolelo. Samo ljubezen<br />
in gospa Olja, se je potem spet sku‰ala nasmehniti.<br />
Pa mojster, sem nehote dodal.<br />
Gaja‰? se je nadvse zaãudila.<br />
Ja, sem zatrdil in se komajda ‰e zadrÏal, da ji nisem<br />
rekel o ponujeni pi‰toli. Na nek svoj naãin naju ima rad,<br />
sem nato dodal. Na nek tak naãin, ki mi samo ‰e potrjuje,<br />
da imava prav.<br />
âeprav je zopet potihnila, sem ãutil, da tudi njej to<br />
veliko pomeni. Imela sva torej vsaj vsak svojega angela,<br />
ki ni razsojal po neprizanesljivih ãlove‰kih zakonih. Za<br />
vse druge pa — bila sva neprimeren par, taka dva ãudna<br />
potuhnjenca, tu, na robu mesta, na koncu leta tisoã<br />
devetsto sedemindevetdesetega, ki se v zgodovino ni<br />
zapisovalno s prav nikako preseÏno medãlove‰ko ljubeãnostjo,<br />
zato najverjetneje tudi ni zmoglo dopustiti
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
niti prenesti te drobcene kresniãke, ki je, neoziraje se na<br />
vse, letela med nama.<br />
Jokala bi, je dejala.<br />
Ne sme‰, sem ji ukazal.<br />
Predolgo Ïe nosim to s sabo, je prosila.<br />
Res ne sme‰, sem bil ‰e tr‰i. Vsaj o tem te zanesljivo<br />
lahko pouãim, kako zelo pomembno je, da ne joka‰, ko<br />
si Ïelijo videti solze, sem jo objel — tu, za ‰ankom v Albancu,<br />
pred vsemi. Veliko ‰olo o takih solzah imam za<br />
sabo, verjemi, sem ji za‰epetal v uho, ki je rdeãe gorelo.<br />
Zaãela se je, ko je ‰la babica in traja vse do danes, se me<br />
je zopet lotevalo, kar sicer prav tako nisem maral. Po<br />
taki ‰oli pa si ãlovek res veã ne sme dopustiti napake.<br />
âe bi jaz to kaj razumela? je zmignila.<br />
Vem, da ne razume‰! sem neukroãeno vzkliknil. A to<br />
zdaj sploh ni pomembno, sem jo stisnil, da ji je pobralo<br />
sapo. Rada se imava. Tudi ãe bova zaradi tega res zajebala,<br />
ne bova nikdar nikogar prosila odpu‰ãanja.<br />
243
PETELINJI ZAJTRK<br />
244<br />
75.<br />
BESeDA<br />
M esto so komunalci deloma Ïe razsvetlili z novoletnim<br />
okrasjem. Obarvana svetloba je skrila sivino<br />
na vogalih in ‰tukaturah, ni pa zmogla oÏiveti noãnih<br />
ulic, na katerih sva bila tudi tokrat skorajda edina<br />
sprehajalca. BoÏiãni in novoletni ãas je bil sicer v mojem<br />
spominu zapisan kot poneumljajoãe obredje mnoÏic, ki<br />
jim nisem pripadal. Tako je bilo seveda tudi zaradi tega,<br />
ker sem veliko veãino obdaritvenih sveãanosti doÏivel v<br />
domovih in sem Ïe v zgodnjem otro‰tvu zaãel razumevati,<br />
da so bila na‰a darila povsem neosebno pobrana z<br />
velikanskega socialnega kupa. Vse tiste dobrikave in<br />
morda kdaj res tudi iskrene govorance in vo‰ãila pa sem<br />
doÏivljal kot nekako sprenevedavo nadomestilo za ãezletno<br />
robatost in hojo po du‰i, ki je bila tako zelo lastna<br />
mnogim vzgojiteljem in drugemu osebju.<br />
Razmrazeni vetrovi, ki so ‰u‰ljali v smeteh in dvigovali<br />
papirãke, so naju zmeraj znova presenetili za vogali<br />
in naju primorali, da sva se ‰e tesneje zatipala drug v<br />
drugega. âeravno naju je Ïe po‰teno zazeblo, sva potem<br />
zopet nekako zavila v ulico, ki ni vodila proti domu. In<br />
ko sva se tako spet vrnila na zaãetek te vegaste kroÏni-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
ce, je Bronja na lepem predlagala: Kaj, ãe bi pozvonila<br />
pri Olji?<br />
Gospa, ki nama je tako velikodu‰no posojala stanovanje,<br />
je bila povsem drugaãna, kot sem si jo bil zami‰ljal.<br />
Namesto priletne in osivele Ïenice z me‰ãansko<br />
maniro, ki je ves ta ãas Ïivela v moji predstavi, naju je na<br />
vratih priãakala Ïenska, ki je bila kveãjemu kakih ducat<br />
let starej‰a od Bronje. Kratki in najverjetneje naravno<br />
rdikavi lasje so se ji ob u‰esih zalizovali k drobnemu<br />
obrazu, ki ni zlahka razkrival ãustev. Le izrazito ugreznjene<br />
temne oãi so naju pogledovale in tipale z nekako<br />
hodumu‰no, ãe ne celo nagajivo slutljivostjo, ãe‰, le kaj<br />
sta si spet zakuhala.<br />
Samo ne spra‰uj naju prosim, kaj naju je trãilo! jo je<br />
v smejavi zadregi nagovorila Bronja.<br />
To paã Ïe vem, je navidez prostodu‰no odvrnila Olja.<br />
Stiskala sva se tam pod napu‰ãem kakor vrabãka in<br />
kmalu ugotovila, da nam, majhnim pticam, leto‰nja<br />
zima ne bo prizana‰ala, ji je vendarle pojasnila in ji s<br />
premraÏenimi prsti objela dlan.<br />
Vesela sem, da si se spomnila, jo je privila k sebi in jo<br />
pomirjajoãe potrapljala po hrbtu. Pa tudi gospoda bi<br />
rada Ïe konãno videla, je nato dvignila pogled in se mi<br />
zazrla naravnost v oãi. Zanimalo me je, ali je res tako<br />
lep, kot si pravila? se mi je blago nasmehnila. Zdaj pa,<br />
245
PETELINJI ZAJTRK<br />
246<br />
BESeDA<br />
ko ga takole gledam, sem, moram reãi, samo ‰e bolj zaskrbljena<br />
zate, mi je ponudila dlan in mi pomeÏiknila.<br />
Segel sem ji v roko in sem raje molãal.<br />
Bil sem nekako celo ganjen: morali sta si biti res nadvse<br />
blizu, da sta se lahko ob poznem in nepriãakovanem<br />
obisku takole zabavali. Skrivnost, ki sva jo negotova in<br />
zmedena tihotapila skozi mesto, je bila tu zanesljivo na<br />
varnem.<br />
Pili smo liker iz ginsengovega korena, grizljali doma<br />
pripravljene vanilijeve napolitanke in poslu‰ali staro<br />
stensko uro s kemblji in velikim nihalom, ki je odbila<br />
natanko dvanajstkrat. Nato je Bronja nejeverna zavzdihnila:<br />
Si lahko ti to sploh zamisli‰?<br />
Ve‰ da tokrat nisem dovolj pametna, je Olja skomignila<br />
in nam v drobcena porcelanasta ‰ilca znova natoãila.<br />
Vem, da so velikim ãustvom skoraj praviloma usojene<br />
velike ovire, se je nenadoma zresnila. V dobrih romanih<br />
se tak spopad skoraj praviloma konãa tragiãno. V<br />
ameri‰kih filmih imajo junaki le nekaj veã upanja. Ampak,<br />
vidva sta seveda tu iz krvi in mesa, je pomenljivo<br />
premolknila. ·e zmeraj lahko sama izbirata.<br />
Daj! je kar vzkliknila Bronja. Kaj pa lahko midva sploh<br />
spocava? se je grenko nasmehnila. Nama je jasno edino,<br />
da ne moreva veã drug brez drugega, je za hip znaãilno<br />
jokavo na‰obila ustnice. Ali pa nama niti to ni povsem
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
jasno, temveã naju potem zmeraj znova zasaãi in preseneti<br />
— kot, recimo, to danes.<br />
Poslu‰aj! je zdaj povzdignila glas tudi Olja. Ne prepriãuj<br />
me tu kar naprej, da sta otroka, jo je prijela za<br />
dlan in je ni izpustila. Predvsem pa se seveda nehaj<br />
sama slepiti s tem in si priznaj, da prihaja ãas, ko bosta<br />
morala biti ‰e kako odgovorna za svoja dejanja.<br />
Bronja ji je mlahavo pustila dlan in se ji vpra‰ujoãa<br />
zazrla v obraz. Bile so to oãitno besede, ki so jo ‰e kako<br />
najdevale in zaskrbele. Napotile so jo bile k robu, ki sem<br />
ga sam Ïe zdavnaj obãutil, a ji nisem Ïelel poreãi o breznu,<br />
ki je zijalo na oni strani. Tudi, ãe bi se res lahko nekako<br />
znebila Lepca, ne bi imela veliko moÏnosti: ona<br />
brez vsakih dohodkov in jaz z Gaja‰evo Ïepnino. Ob<br />
tem pa je bil tu ‰e Ingo.<br />
SovraÏim prihodnost, je konãno spregovorila Bronja.<br />
Zmeraj sem se samo Ïrtvovala zanjo, pa mi ni nikoli<br />
prinesla tistega, kar je obetala, je po mo‰ko zvrnila iz<br />
‰ilca. A zato zdaj vsaj vem, da moram Ïiveti danes. Pa<br />
tudi Ïelim Ïiveti, razume‰, ãetudi bom Ïe jutri jokala in<br />
bo potem vsega konec.<br />
Saj, je popustila rdeãelasa gospa in nam znova natoãila.<br />
Morda ima‰ navsezadnje res prav? je po zatopljenem<br />
premisleku zmignila.<br />
Poiskal sem Bronjino dlan in se boÏajoã zatipal v njeno<br />
svileno mehkobo. Bila je to noã, ko sem ostal brez<br />
247
PETELINJI ZAJTRK<br />
248<br />
BESeDA<br />
besed in ona je to gotovo ãutila. Dotikala sva se samo ‰e<br />
v Ïelji, da bi lahko prestopila mejo in se sprehodila v<br />
nekem drugem svetu. Najinim sti‰jem je bilo ime hrepenenje.<br />
Vse drugo so bile le besede, ki so ga zgolj sku‰ale<br />
izrekati. DoÏivljala sva jih kot jecljavost. Zdele so se<br />
nama nezadostne in klavrne. Za gospo Oljo je bila to<br />
najverjetneje romantika, primerna zgolj za vse te debele<br />
knjige, ki so bile razloÏene po stanovanju, koder si le<br />
pogledal. Ampak: ali je knjige res pisala samo domi‰ljija?<br />
So bile piscem le nadomestek in tolaÏilo? Saj bralcem<br />
so potem to zanesljivo bile. Vsaj tako se mi je zdaj zdelo<br />
— meni, ki nisem po zdrsu na vi‰ji strojni prebral veã<br />
nobene knjige.<br />
Kaj bova? sem torej vpra‰al.<br />
Kaj!? je brezvoljna skomignila — saj sva vendar oba<br />
vedela, da mora domov.<br />
Zaradi mene lahko tudi ostaneta, se je milo nasmehnila<br />
Olja. Vsaj posteljo vama lahko ponudim, naju je objela<br />
ãez mizo in nama staknila glavi. Vse drugo pa Ïal ni<br />
v moji moãi.
PETELINJI ZAJTRK<br />
76.<br />
BESeDA<br />
L epec, ki je oãitno zasluÏil s Severininim nastopom,<br />
se je ãez dan v delavnici spet nalival s cenenim<br />
viskijem in fantaziral o svojih velikih naãrtih. Gospa Angela,<br />
ki so jo obdolÏili zvodni‰tva in je zato izgubila tudi<br />
posel v proslulem Skiniju, se je medtem poroãila z nekim<br />
upokojenim natakarjem in je bojda s pomoãjo njegovega<br />
imena celo odpirala nov lokal. Nova noãna postojanka,<br />
ki naj bi se imenovala Babilon, naj bi obsegala<br />
veã kot petsto kvadratov in bi bila zanesljivo najveãji<br />
tovrstni lokal daleã naokoli. Lepec si ga je Ïe nadvse<br />
Ïivo zami‰ljal s kar tremi loãenimi prizori‰ãi, na katerih<br />
bi bile lepotice razvr‰ãene po nacionalni, ali paã rasni<br />
pripadnosti. V prvem separeju, ki bi se imenoval Katju‰ka<br />
na rabot, bi bile gostom na voljo samo dekleta iz<br />
slovenskih deÏel. V drugem, ki bi nosil ime Fekete pina,<br />
bi nastopale MadÏarke, Romunke in Ciganke. Za v tretjega,<br />
ki ga je imenoval Lotosov cvet, pa bi priskrbel samo<br />
mladenke iz dalnjih ekzotiãnih deÏel.<br />
Batistuta in Malaãiãi, ki bi za palec viskija zdaj gotovo<br />
slavila ‰e Luciferja, sta mu pritrjevala in se nadvse zabavala,<br />
mojster pa, ki je tokrat zaãuda pristopal med<br />
249
PETELINJI ZAJTRK<br />
250<br />
BESeDA<br />
delom, saj sva konãno zgotavljala bmv, je le pogodrnjaval<br />
in mu vse bolj zagrizeno oporekal. Dobro jaz vem,<br />
zakaj so ‰e sveti trije kralji za‰li, je, recimo, naãel. Zato,<br />
ker so bili modri, premodri — vidi‰, Lepec — zato! je po<br />
maãje pristopil. Niã bolje pa se ne more zgoditi modrija‰u,<br />
ki bi rad iz ãisto navadnega flodra napravil svetovni<br />
cirkus, je nato zadel na Ïebljico. Luknja je vendar luknja,<br />
pa najsi bo bela, ãrna ali rumena.<br />
âe pa ni, mojster, ni! je menedÏer krãevito branil svojo<br />
veliko idejo. Bela se, vidi‰, odpira takole, je staknil<br />
ko‰ãene prste v hru‰ko, mu jih pomolil pod nos, nato pa<br />
jih je poãasi raz‰iril v ‰iroko razprto dlan. ârna, moj<br />
Gaja‰, je taka in bo taka ostala ‰e tudi po tistem, je plosko<br />
staknil dlani in prekriÏal palca. Rumena pa, prosim,<br />
ki je edina res vredna svojega imena, pa je po Ïelji lahko<br />
tudi taka, je sklenil palca in kazalca in mu pomeÏiknil<br />
med njimi, kot bi ga bil fotografiral.<br />
Ja, ja — seveda, seveda, je nejeverno pomomljal mojster<br />
in se spet vrnil k avtomobilu. O tem mi bo kajpada<br />
tu predaval, ki je ‰e lastni Ïeni ne more veã zama‰iti, je<br />
dejal zase in me izpod ‰ilta pomenljivo premeril.<br />
Reci kar hoãe‰, ga je kot nevidno muho odganjal Lepec.<br />
Jaz paã sam najbolje vem, kaj sem probal. Imam pa<br />
bogme tudi pravico, da iz svoje velike izku‰nje konãno<br />
napravim veliki posel, je udaril s pestjo po mizi in je odpil<br />
kar iz steklenice. Potem pa, je odznotraj razÏarjen
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
zaãel znova. Potem pa seveda, ko bo vse to Ïe industrija,<br />
ko bom iz te vukujebine konãno napravil Evropo,<br />
potem bom pa lepo takole odtipkal na mobitelu, je odtipkal<br />
na dlani. In bom poklical predsednika, si je prislonil<br />
nevidno slu‰alko. In ga bom vpra‰al: âuj, a se ti<br />
spomni‰ kaj, mali, kdaj in zakaj so v tej drÏavi zapirali<br />
Lepca?<br />
Predsednika bo‰ paã pustil lepo pri miru! je tedaj<br />
mojster dvignil najteÏje kladivo, ki mu je bilo ravno pri<br />
roki, in je nasr‰en stopil okoli avtomobila.<br />
Zakaj pa zdaj njega pri miru? je menedÏer odmaknil<br />
nevidno slu‰alko in ga ‰egavo premeril.<br />
Zato, ker so predsedniki drÏave v tej delavnici ‰e od<br />
nekdaj za‰ãiteni, je povsem zresnjen dejal Gaja‰ in si<br />
preteãe udaril s kladivom ob dlan.<br />
No ja, je uvidevno skomignil Lepec. âe je tako — ãe ti<br />
tako pravi‰, se je zaigrano zresnil. Bom pa paã raje klical<br />
ministra, si je nato zopet prislonil slu‰alko. Saj tudi<br />
njega bom takrat rade volje poslal tja, kjer mu je Ïe danes<br />
mesto.<br />
Sklanjal sem se za avtomobil in bolj ali manj predel le<br />
svoje misli.<br />
âutil sem, da se ni menedÏer mojstrove nenadne<br />
vroãice niti za las ustra‰il. Potihem sem se celo ãudil,<br />
kako zlahka ga je bil tudi tokrat speljal. Reklo mi je to<br />
samo vnoviã, da se nisem motil: Lepec se je lahko okre-<br />
251
PETELINJI ZAJTRK<br />
252<br />
BESeDA<br />
nil v sekundi in je zadeval na milimeter. Poãel je to s tistim<br />
prekaljenim hladom, ki si ga lahko prav zaznal ‰ele<br />
v boju, ko je bilo lahko Ïe prepozno. Ampak: ali je bilo<br />
to spo‰tovanje pome‰ano s strahom? Pomisel me je zdaj<br />
kar obsedla in mi ni hotela iz glave. So tekle stvari tako<br />
kot so morale, ali je ‰lo vse tako zelo narobe tudi zato,<br />
ker sem bil reva?<br />
Bronja je prihajala k meni vse bolj nemirna in negotova.<br />
V njenem potemnelem pogledu je dozorevala solza.<br />
Solza za naju.<br />
Jaz pa sem tu kretenu popravljal avto in upal, da se bo<br />
z njim za prvim vogalom raztre‰ãil. Namesto, da bi lepo<br />
stopil tja predenj in mu zabrusil: Ne seri!<br />
Ne sme‰ zdaj izgubljati Ïivcev, me je tedaj dregnil<br />
mojster, ki mi je oãitno zopet bral misli. Ujel se bo ta<br />
modrija‰ prej ko slej v past, ki si jo bo sam nastavil, je<br />
‰epnil. Bo‰ videl, me je prijel za nadlaht in me do boleãine<br />
u‰ãipnil. Saj drugaãe to sploh ne more veã biti.
PETELINJI ZAJTRK<br />
77.<br />
BESeDA<br />
N e zameri, tovari‰, a tokrat bova morala res poraãunati,<br />
je naslednji dan, ko je Lepec ves maãkast<br />
pri‰el po bmveja, dejal mojster. Veliko dolgujem za<br />
dele, barva je ‰la vsa na moj raãun, nabrale pa so se bogmeda<br />
tudi ure, saj sva bila z malim veã kot pol meseca<br />
samo zaradi tebe v delavnici, je z noÏiãem o‰ilil kratki<br />
leseni svinãnik, nato pa je jel na robu starega ãasopisa<br />
zapisovati ‰tevilke, ki so seveda pomenile terjatve.<br />
Se razume, seveda, je mrzovoljno dejal Lepec. Bila je<br />
to nora nesreãa, lahko bi me stala glave, se je popraskal<br />
po vratu in se je nato ‰e kar praskal. Bil bi Ïe nemara<br />
pod kamnom, ãe bi sedel v kakem drugem avtu, je vse<br />
bolj ‰kilil k ‰tevilkam, ki so se kakor klobasa nizale po<br />
ãasopisu. Zato si seveda mislim, da se mi vsekakor splaãa<br />
za raãun tega popravila dati mercedes.<br />
Mercedes? je vpra‰al mojster, ne da bi dvignil glavo,<br />
in je ‰e kar nizal ‰tevilke.<br />
Lahko ti ga tudi samo zastavim, dokler se ne znajdem<br />
z denarjem, je s tihim proseãim glasom dejal oni. To pa<br />
bo pravzaprav lahko ãisto kmalu, saj nam dobro gre z<br />
Babilonom, je zatrdil zaupljivo.<br />
253
PETELINJI ZAJTRK<br />
254<br />
BESeDA<br />
Mercedes? je ponovil Gaja‰ in je zdaj konãno dvignil<br />
glavo. Dobro ti vendar ve‰, da mercedes zame ni avto?<br />
ga je pokaral tudi s pogledom. Prosim lepo, saj se mi<br />
bodo smejali!? je spet prijel svinãnik in je zaãel konãno<br />
se‰tevati.<br />
Lepec, ki se je zdaj Ïe praskal z obema rokama, je<br />
sklonil glavo in je nekaj ãasa zabuljeno tuhtal, nato pa<br />
je spet predlagal: Kaj pa mercedes in dosmrtna brezplaãna<br />
karta v Babilonu?<br />
Eh! je odmahnil mojster, ki se je zmotil v raãunanju.<br />
Ne grem se veã teh tvojih ciganskih kupãij, pa ãetudi mi<br />
da‰ Severino!<br />
Prav, se je kot prerojen dvignil oni. Pa Severino.<br />
Kaj — Severino!? je zinil Gaja‰.<br />
Pripeljem ti jo lepo po nastopu, je dejal Lepec. Najverjetneje<br />
bo to lahko Ïe v soboto, se je ves olaj‰an nasmehnil.<br />
Pri‰la bo Ïenska lepo k tebi, je raz‰iril roke, kot<br />
bi ga Ïelel objeti. Lahko jo samo gleda‰, lahko ji pripravi‰<br />
veãerjo, lahko jo zaradi mene sku‰a‰ tudi nagovoriti.<br />
Mojster je ves meseãev odrinil papir po mizi in je kot<br />
zaãaran strmel v menedÏerja, ki zdaj veã ni niti trenil.<br />
Tekli so dolgi nemi trenutki, ko bi sam najraje zatulil, saj<br />
sem bil prepriãan, da kupãija ni niti malo po‰tena, a<br />
Gaja‰eve velike laãne oãi so me tudi tokrat ustavile. Vedel<br />
sem, da ob tem silnem vznemirjenju ne bi prinesel
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
niti pomisleka in mi tudi ne bi nikoli odpustil, ãe bi se<br />
mu le malce zazdelo, da je zaradi mene zapravil priloÏnost.<br />
Torej: mercedes in Severina? je konãno ‰epnil mojster.<br />
Torej: mercedes ali Sverina? je bil me‰etar Ïe povsem<br />
v svoji koÏi. Kdo pa ti prosim lahko ta hip pripelje najveãjo<br />
zvezdo na Hrva‰kem in ‰ir‰e? Komu, razen tebi, se<br />
lahko to sploh ‰e posreãi letos, da bo na ‰tiri oãi sedel v<br />
taki druÏbi? Razen tega pa: ko bi ti samo vedel, koliko so<br />
za tako ãast pripravljeni ta hip od‰teti najveãji milionarji!<br />
Torej: dogovorjeno, je kakor iz Ïolce vstal Gaja‰ in je<br />
ponudil roko.<br />
Torej: Severina? je vstal tudi Lepec in mu je zvi‰ka<br />
udaril v dlan.<br />
Severina, se je ‰iroko nasmehnil mojster. Le da bo<br />
bmv seveda ostal pri meni, dokler se ne bo to tudi zares<br />
zgodilo.<br />
A avto? se je sprenevedavo povpra‰al oni. Avto naj<br />
potem paã ta ãas ostane, ãe tu niti tovari‰ tovari‰u veã<br />
ne verjame na besedo.<br />
Nato sta se nora trgovca celo objela in glasno poljubila.<br />
Jaz pa, ki bi najverjetneje moral ta dogovor presekati,<br />
sem zdrsel za vogal in ostro kresnil s ãelom, da me<br />
je boleãina nekako le umirila. Od denarja za popravilo<br />
255
PETELINJI ZAJTRK<br />
256<br />
BESeDA<br />
bmveja sem si seveda ves ta ãas obetal prvo pravo plaão,<br />
zdaj pa je od vsega ostalo samo ‰e vnovo spoznanje, da<br />
se ob Gaja‰u ne bom nikoli zares postavil na noge.
PETELINJI ZAJTRK<br />
78.<br />
BESeDA<br />
B ronja je brez pozdrava stopila v recepcijo in je<br />
molãe potisnila osebno izkaznico po pultu. Postaran<br />
receptor naju je poznavalsko o‰inil preko naoãnikov,<br />
pobral dokument in drseã s pisalom po razporedu<br />
s sobami poiskal prazno okence. PribeleÏil je le njeno<br />
ime, nato se je stegnil nazaj in ji poloÏil v dlan kljuã z velikanskim<br />
medeninastim obeskom v obliki srca. Njegov<br />
zelo stari, a negovani obraz, je ostal ob tem miren in nekako<br />
dostojen, kakor bi nama bil odprl vrata v sveti‰ãe.<br />
Sledil sem ji v dvigalo in nato po hodniku ter le s pogledom<br />
pivnal zarjo te njene nenadne odloãitve, ki ji je<br />
‰e pomladila obraz in ga napravila lep‰ega, kot mi je bil<br />
kdajkoli. âutil sem, kako nadvse vseeno ji je bilo zdaj za<br />
poglede in kako daleã vstran je odrinila misel na nevarnost,<br />
ki naju je sicer te dni vse bolj oklepala. Obãudoval<br />
sem to njeno moã, se ji radostil in se zahvaljeval dareÏljivi<br />
usodi, ki mi jo je naklonila tako.<br />
Butnila sva v sobo in se zavrtela v objemu, ki ga ni<br />
bilo veã mogoãe razkleniti. Kakor bi naju spirala divja<br />
deroãa voda, so med nama polzela oblaãila in se vozlala<br />
pod nogami, dokler se nisva konãno povsem gola<br />
257
PETELINJI ZAJTRK<br />
258<br />
BESeDA<br />
dotikala, kakor sva se zmeraj Ïelela. Rada sva se tako<br />
iskala in se odpirala v pregibih, ki da morda le ‰e niso<br />
dovolj obãutili, kako vse si lahko ustreÏeva. Dotik za dotikom<br />
sva se poãasi a nezadrÏno bliÏala zdrsu, ko se je<br />
zaãelo v najini pe‰ãeni uri presipati in se ni veã dalo nazaj.<br />
Dvignil sem jo, takole, scela na sebi, in jo zanesel k<br />
oknu, za katerim je zaãel naletavati sneg. Ali pa se nama<br />
je le prizdelo in je bil to ‰e en pogled, ki ga je nebo namenilo<br />
samo nama? Saj bele so bile tudi pokrajine v katerih<br />
sva se zmeraj do onemoglosti iskala in najdevala —<br />
tako zelo bele, res, da jih sicer ni bilo mogoãe popisati,<br />
‰e manj pa je lahko tej popolni belini potem kdo verjel.<br />
Pa vendar: je bila lahko barva take ljubezni sploh drugaãna?<br />
Jo je lahko kakorkoli umazalo mnenje vseh, ki je<br />
niso odobravali, ki jim je ‰la na Ïivce, ki se jim je zdela<br />
zgolj razvrat, se jim upirala in celo gabila?<br />
Vem, da si lahko grob, me je ugriznila in si zaÏelela k<br />
tlom.<br />
Spustila sva se med ostre robove ‰kripavega hotelskega<br />
pohi‰tva in se ljubila na stari ‰ãetinasti preprogi, ki je<br />
neprizanesljivo bodla in odna‰ala koÏo. Lomila sva se<br />
drug v drugem in trla oreh pod trebuhom, ki se je le pomalem<br />
lu‰ãil in se razpiral v novega, kakor manj‰ajoãi se<br />
niz ruskih babu‰k, ki so pritajene in skrivnostne bivale<br />
druga v drugi. Res: jemala sva se in dajala tokrat, kot da
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
je zadnjiã in kot da lahko tudi umreva. Potem pa sva<br />
dolgo dolgo molãe poleÏavala, prislu‰kala dihanju, si<br />
tipala odrgnine in zrla v ‰ipe, za katerimi so ãisto zares<br />
poletavale prve leto‰nje sneÏinke.<br />
Bil je to dan, ko sva se bala besed.<br />
259
PETELINJI ZAJTRK<br />
260<br />
79.<br />
BESeDA<br />
V<br />
ãetrtek je pripeljal mojster velikansko tablo, na kateri<br />
je bil napis: GAJA· & CO. SERVIS DOBRIH<br />
AVTOMOBILOV. Zaman smo ga potem zdruÏno prepriãevali,<br />
da mu paã, Batistuta, Malaãiãi in jaz, nismo<br />
nikakr‰na taka kompanija, da bi nas lahko dal na tablo,<br />
‰e manj pa, da je seveda umestno, tisto o dobrih avtomobilih,<br />
ko pa je na dvori‰ãu le ropotija. A mojster nas<br />
je gladko odpravil, da bo napis tako in tako stal samo<br />
eno noã, in bilo je seveda na dlani, da ga je dal izdelati<br />
le zaradi Severine. Nato pa nam je za nameãek zaukazal<br />
ãi‰ãenje, kakr‰nega ta hi‰a zanesljivo ni doÏivela, odkar<br />
ga je zapustila zadnja Ïena.<br />
Strugali smo nekajletno umazanijo s tal, umivali stene,<br />
polirali vrata, glancali kljuke, lo‰ãili ‰ipe, menjavali<br />
lestence, prali zavese, stepali Ïimnice in preme‰ãali pohi‰tvo,<br />
pa gospodar ni bil ‰e niti malo zadovoljen, temveã<br />
je za naslednji dan zaukazal beljenje. Malaãiãi, ki je<br />
ves dan pomalem srkal Ïganje, ki ga je sicer uporabljal<br />
kot ãistilo za ‰ipe, se je upehan in obupan sesedel v kot<br />
in zavzdihnil: Preklet bodi dan, ko sem mu prinesel to<br />
bedarijo na uho. Batistuta, ki je zaradi mojstrove obse-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
denosti in terorja v sluÏbi Ïe zopet usekal plavega, se je<br />
sredi kuhinje slekel do pasu in me roteã prepriãal, da<br />
sem ga zmasiral po ramenih in hrbtu. Od dela, ki ga seveda<br />
ni bil vajen, se je Ïe ves skrivenãil, za povrh pa ga<br />
je potem ‰e usekalo v kriÏu, da se je lahko premikal le ‰e<br />
kot raca. A mojster je bil tokrat res trd in neizprosen.<br />
ZaleÏali ste se tu pri meni kot v deluks hotelu, je robantil.<br />
Zastonj vam streÏem hrano in pijaão in vam po potrebi<br />
‰e tudi rit obri‰em, je kar in kar ponavljal. Ko pa je<br />
samo enkrat treba s prstom obrniti zame, je pa takoj<br />
ogenj v strehi, nam je opona‰al. Zato se bomo tokrat kar<br />
lepo zmenili: ki me bo tokrat pustil na cedilu, naj si niti<br />
ne zami‰lja, da mu bo ‰e kdaj teklo Gaja‰evo mleko!<br />
Pa smo torej kljub utrujenosti in silni nejevolji zopet<br />
lezli s cunjami in ‰kafi kakor komunalci.<br />
Kot da ne bi bila tudi Severina samo Ïenska? je spet<br />
zaãenjal Malaãiãi. Kdo pa je bolj navajen pajzlov kot mi<br />
estradniki? naju je prepriãeval, ãeravno sva menila enako.<br />
Navsezadnje pa je s tem celo tako, da ima ãlovek po<br />
vseh tistih rakcih in ‰ampanjcih, potem raje kaj domaãega.<br />
Zato bi bilo — ãe bi se seveda mene kaj vpra‰alo —<br />
‰e najbolje, ãe bi pustili vse tako kot je. Ali pa bi mogoãe<br />
‰e malo dodelali s sajami in mastjo. Povem vam: Ïenska<br />
bi se celo vrnila. ·e leta in leta bi se govorilo po Zagrebu,<br />
kako je Severina tam nekje posedela z normalnimi<br />
ljudmi in se imela lepo, kot ‰e nikoli.<br />
261
PETELINJI ZAJTRK<br />
262<br />
BESeDA<br />
Kako si lahko tako pahnjen? se mu je posmehoval<br />
Batistuta. Baba ne bo tu sedela z nami, temveã z Gaja-<br />
‰em, mu je pojasnjeval. Mi smo paã tu samo najemni<br />
delavci. Ko se bo zaãelo slavje, nas bodo gladko odstranili.<br />
Ne vem, res, ãe bo tako prav? je zmajeval muzikant.<br />
Kako se bo pa lahko Gaja‰ z njo sploh pogovarjal o muziki?<br />
Pa saj se ne bo pogovarjal o muziki.<br />
O ãem pa potem, lepo prosim — ? — saj Severina vendar<br />
ni voznik relijev.<br />
Pogovarjala se bosta, kar se paã bosta, je pomalem<br />
izgubljal Ïivce profesor. Kar se paã pogovarjata tak mo‰ki<br />
in taka Ïenska, ko se tako sreãata, mu je razlagal kakor<br />
otrokom v ‰oli. Najprej bo ona vpra‰ala, kako gre v<br />
delavnici? On bo trdil da odliãno. Potem pa bo on vpra-<br />
‰al, kako gre na estradi? Ona bo rekla da le za silo, ali<br />
celo da slabo. Take drobne laÏi se bodo potem pomalem<br />
mnoÏile, saj mo‰ki in Ïenska, se paã ne moreta drugaãe<br />
res razumeti, kot da si laÏeta.<br />
Daj, daj! se je zdaj smejal Malaãiãi. Tako se morda res<br />
pogovarjajo filozofi, a se na koncu potem zmeraj sporeãejo,<br />
ga je zbodel. Severina in Gaja‰ pa le nista tako<br />
komplicirana, ju je branil. Dovolj jima je bila navsezadnje<br />
samo ena lepa pesem, da sta se na‰la. Zato sem pre-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
priãan, da bi morala v soboto s pesmijo tudi nadaljevati.<br />
Seveda — takole! se je Batistuta, kolikor mu je le dopu‰ãala<br />
boleãina, razkoraãil v pozi opernega pevca. Ona<br />
bo torej zaãela: Dober veãer, mojster! je zapel z drgetavim<br />
sopranom. On bo odpel: Dober veãer, Severina, in<br />
dobrodo‰la! je zabrnel z basom. Potem pa spet ona: Kakoooooo<br />
ste kaaaaaaj, primadoooooona? In on: Hvaaaaaala,<br />
doooooobroooo...<br />
Ve‰ kaj — !? je tiho dejal muzikant in ga je nekaj ãasa<br />
navidez potrpeÏljivo poslu‰al. Ve‰ kaj mi umetniki delamo<br />
s takimi brez posluha — !? mu je povsem nepriãakovano<br />
poveznil svoj lavor z lugasto vodo na glavo, da<br />
se je vsulo po njem kakor iz ‰kafa in ga do koÏe premoãilo.<br />
Ponoãi je potem profesor dobil celo otipljivo vroãino,<br />
a tudi to tokrat pri gospodarju ‰e zdaleã ni pomenilo<br />
bolni‰ke. Îe navsezgodaj smo zaãeli beliti prostore, v<br />
katere bi Severina med obiskom utegnila zaiti, vsa druga<br />
vrata pa je zaklenil in spravil kljuãe neznano kam. Le<br />
spalnica je zaãuda ostala odprta, ãeprav ni nihãe niti pomislil,<br />
da bi jo bilo treba obeliti in oãediti.<br />
Ne misli‰ vendar — ? je konãno le vpra‰al Batistuta in<br />
je pokazal s palcem preko rame.<br />
Kaj ve‰? je zmignil mojster, ki ni Ïelel razumeti namiga.<br />
Mogoãe bo Ïenska zmatrana in bo Ïelela prespati?<br />
263
PETELINJI ZAJTRK<br />
264<br />
BESeDA<br />
Pri‰la bo s ‰oferjem, ki bo Ïe pravi ãas poskrbel zanjo,<br />
je ugovarjal Malaãiãi.<br />
Kaj ve‰? se ni dal Gaja‰. Morda pa bo tudi ‰ofer ravno<br />
to noã utrujen?
PETELINJI ZAJTRK<br />
80.<br />
BESeDA<br />
Z godilo se je potem v soboto ‰e pred veãerom, kakor<br />
je Batistuta predvidel: ko smo pospravili ‰e delavnico<br />
in pometli dvori‰ãe, nas je mojster kratko malo odslovil<br />
in nam zagrozil, naj se niti sluãajno ne vraãamo do<br />
nedelje opoldne. Razkropili smo se molãe in brezvoljno<br />
kakor bi bili odhajali zazmeraj. Malaãiãi je dolgo zaganjal<br />
motor svoje razpadajoãe katrce, ki se tokrat kot da<br />
zanala‰ã ni in ni Ïelel prav zavrteti, in je vmes ‰e zmeraj<br />
z upanjem pogledoval, ali si bo Gaja‰ morda le premislil.<br />
Batistuta si je v plastiãno vreãko Ïe nadeval kruh,<br />
salamo, glaÏ kislih kumaric in plastenko rdeãega vina, a<br />
je potem ‰e zmeraj brkljal in iskal s pogledom, ali je ‰e<br />
kje kaj, kar bi mu v tej samotni noãi morda lahko pri‰lo<br />
prav, dokler ga ni mojster neizprosno potisnil ãez prag.<br />
Sam sem se bil seveda namenil k Bronji, saj je bil Lepec<br />
tokrat zanesljivo na koncertu.<br />
Ne vem, kaj bom z njima? je zmajal Gaja‰, ko sva potem<br />
na vogalu skupaj pokadila cigareto. Obljubil sem<br />
jima za ãez zimo in to se seveda razume, je dejal nekako<br />
res zaskrbljeno, kot bi imel slabo vest, ali bi se paã<br />
265
PETELINJI ZAJTRK<br />
266<br />
BESeDA<br />
bal, da se jima bo ãez noã kaj zgodilo. âisto sta Ïe kot<br />
otroka, je vzdihnil. Filozof je Ïe zaãel videvati tudi pajke,<br />
s pevcem pa ni kaj dosti bolje.<br />
Pajke? sem preseneãen vpra‰al.<br />
Pajke in to pijansko golezen, je zlovoljen odmahnil.<br />
Ni meni treba v zdravstveni dom po diagnozo, preveã<br />
sem se jaz tega Ïe nagledal. A vãasih je za take vsaj poskrbela<br />
drÏava, zdaj pa nikogar veã niã ne biriga.<br />
âudil sem se tem njegovim zresnjenim besedam in<br />
sem raje molãal. Îe kar nekaj ãasa sem z njima delil<br />
sobo, zato sem ‰e kako poznal njune noãne more in neozdravljivo<br />
Ïalost, ki je pojecljavala v temi in jeãala v<br />
prsih. A sprejemal sem to kot dejstvo. Privadil sem se bil<br />
Ïe zdavnaj v nekih drugih sobah, ki so bile prav tako<br />
polne izgubljenega upanja.<br />
Misli‰, da bo res pri‰la? sem zato raje zasukal pogovor.<br />
Pri‰la bo, je bil prepriãan. Ker ãe ne bo, mu bom jebal<br />
mater, je nato le dodal. Dobro on ve, da se ne sme igrati<br />
z mojimi Ïivci, je izsesal ãik in ga zaluãal daleã z osnaÏenega<br />
dvori‰ãa.<br />
Zakorakal sem v veãerni mrak in si zaÏviÏgljal tisto<br />
njegovo:<br />
Raste trava zelena,<br />
zelena, zelena.
PETELINJI ZAJTRK<br />
Ti si ljubav jedina,<br />
jedina, jedina.<br />
BESeDA<br />
Zazdelo se mi je zdaj, da je pesem namenjena bolj<br />
meni kot njemu, saj sem imel Bronjo, on pa je bil ves ta<br />
ãas sam. Pomisel me je presenetila in me zmedla. Sku‰al<br />
sem razumeti ãustvo, ki ga je zaljubilo v to preprosto<br />
popevko in ga naredilo tako nepri‰tevnega, da je namesto<br />
mercedesa izbral veãer s Severino. Mu je bilo za<br />
sreão potrebno res tako malo, ali pa so verzi govorili o<br />
neãem, kar mi ni bilo znano, ali pa mi ni bilo dano dojeti?<br />
Je bila ta ljubezen edina morda samo Ïelja, ki se mu<br />
ni nikdar uresniãila, in je tako v resnici narical za njo?<br />
Ali pa je bila vse le igra s tovari‰i in samim seboj, pri<br />
kateri ni niti sam veã razloãil, kdaj se le spreneveda in<br />
kdaj gre zares?<br />
Gaja‰ je bil paã Gaja‰.<br />
Ljubil je ves ta svet in ga obenem sovraÏil.<br />
267
PETELINJI ZAJTRK<br />
268<br />
81.<br />
BESeDA<br />
B ronja je pri‰la k Albancu ‰ele ob desetih.<br />
Bil sem nadvse nestrpen in tudi uÏaljen, ker me je<br />
tako dolgo pustila ãakati. A Ïe, ko je vstopila, sem na<br />
njenem obrazu zaznal, da ni zamujala po svoji krivdi.<br />
Ne vem, ali je sploh prav, da sem ‰la, je ‰epnila, takoj ko<br />
je prisedla. Prepriãana sem, da mi niti malo veã ne verjame<br />
in da je zdaj res pripravljen na vse, mi je pod mizo<br />
poloÏila premraÏeno dlan na koleno in me poboÏala.<br />
Tako hudo pa spet ni, sem z dlanema objel njene tanke<br />
prstke in jih sku‰al pogreti. Severina ravno ta ãas zaãenja<br />
z nastopom in to bo zdaj ‰e kar trajalo.<br />
Si mora‰ sploh misliti: hotel je, da grem nocoj z njim,<br />
mi je komaj prisluhnila. Poslu‰aj: po tolikih letih se je<br />
ravno zdaj spomnil, da bi nekomu pokazal Ïeno, je zaobrnila<br />
z oãmi. Ko sem pa rekla ne, se je seveda zaãelo:<br />
da komaj ‰e spim z njim, se mu izmikam, govorim v snu<br />
neumnosti, se potikam okoli, zanemarjam otroka, da<br />
niti veã z obãutkom ne skuham, se je usulo iz nje in se<br />
zaredilo v ogorãenje, ki jo je vso zardelo. Res: vse drugo<br />
sem bila danes, samo ne veã Ïenska in mati, pa ãe-
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
ravno me je prav on dal na verigo in me spremenil v<br />
gospodinjo.<br />
BoÏkal sem jo in iskal besed, ki bi jo vsaj malo tolaÏile.<br />
SovraÏil sem z njo Lepca, ki sem ga pri Gaja‰u spoznal<br />
do obisti, zato sem ‰e kako vedel o njegovih oÏinah<br />
in samopa‰tvu. Ni in ni mi ‰lo v glavo, da je bil lahko tip,<br />
ki je trgoval z razvratom in se hvalil z usluÏnostjo svojih<br />
suÏenj, potem doma taka svinja. Bil sem kratkomalo<br />
prepriãan, da nima pravice, obenem pa kajpada nisem<br />
niti pribliÏno vedel, kako bi mu jo bilo mogoãe odvzeti.<br />
Namesto bojevitosti, ki jo je potrebovala in najverjetneje<br />
tudi potihem priãakovala, se me je za povrh<br />
lotevala tista moja nema Ïalobnost, ki me je ponavadi<br />
primorala, da sem naroãil kaj Ïganega in se ugreznil<br />
vase.<br />
Ne vem, ãe ima vse ‰e kak smisel? je tedaj dahnila.<br />
Taka druÏina: obtoÏujemo se in si laÏemo, je zavzdihnila.<br />
Ko le ne bi bilo Inga? je ãez ãas z grenokobo pomislila.<br />
Sama bi se Ïe kako skrila.<br />
In ga ne more‰ pustiti, sem ‰epnil, ãeravno sem vedel,<br />
da ga niti ne kani.<br />
Kaj pa sploh smem? se je nekako nasr‰ila in nama je<br />
potem sama naroãila ‰tok, ki sem si ga prej le potihem<br />
zaÏelel.<br />
Srkala sva grenkobo in sva bila ta veãer res vse bolj<br />
drugaãna kot druge dni. Potlaãile so naju skrbi, ki sva jih<br />
269
PETELINJI ZAJTRK<br />
270<br />
BESeDA<br />
doslej ‰e nekako odrivala, zdaj pa je bila oãitno njihova<br />
ura. Ljubezen, ta nenasitna riba, ki sva jo sprva ‰e lahko<br />
hranila z drobtinami, je bila Ïe velikanka in je terjala<br />
svoje. A tudi ona je bila seveda najin otrok, ki ga nisva<br />
Ïelela niti zmogla pustiti, zato sva bila samo ‰e bolj<br />
zmedena. Pomislil sem celo, da bi nama pomagal s krajo.<br />
âe sva hotela kam daleã, sva namreã razen poguma<br />
potrebovala predvsem veliko denarja. Zdelo se mi je, da<br />
bi zlahka obral kako blagajno ali menjalnico, saj se je to<br />
v tem ãasu pogosto dogajalo, roparji pa, vsaj tako je trdil<br />
ljudski glas, so imeli v deÏeli veã sreãe kot policija. Razen<br />
tega pa sem imel seveda pi‰tolo in osem nabojev...<br />
Bojim se, je ‰epnila.<br />
Nekaj bo treba napraviti, sem pokimal.<br />
Nekaj bo treba, je pritrdila.<br />
Potem sva zopet dolgo molãala in tuhtala zase.<br />
Îe leta in leta sem bil sam in nikogr‰nji, moji edini<br />
zaupniki in spovedniki so bili nemi grobovi, vsem drugim<br />
nisem nikoli polagal raãunov, zdaj pa je bila tu ona,<br />
ki je lahko le slutila, kako zelo sem se bal zanjo in kako<br />
nadvse sem ji Ïelel dobro. Storil bi zanjo vse, v resnici pa<br />
si nisem upal napraviti niãesar, kar bi ji lahko ‰kodovalo.<br />
Ujet sem bil v to zakleto dvojnost, preobãutljiv za sleherni<br />
lastni egoizem, ki mi je seveda narekoval, naj jo<br />
kratkomalo ugrabim, prepla‰en in ukroãen z mislijo, da<br />
bo Lepec uresniãil groÏnje in ‰el do konca.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Naj se zgodi karkoli, me je poljubila, ki mi je brala<br />
misli.<br />
Naj se zgodi karkoli, sem ji vrnil poljubil, ki sem bil<br />
konãno povsem prepriãan, da se je odloãila zame.<br />
271
PETELINJI ZAJTRK<br />
272<br />
82.<br />
BESeDA<br />
G aja‰a, Batistuto in Malaãiãija sem Ïe dopoldne na-<br />
‰el v bifeju. Obstopili so bili ‰ank in si raztakali buteljãno<br />
vino. To je seveda lahko pomenilo le, da so slavili<br />
sreãni noãni dogodek, ali paã, da je Lepec res drÏal<br />
obljubo in je pripeljal Severino. Sicer pa se je o tem mojstru<br />
bralo Ïe na obrazu: bil je prepriãljivi junak tega nedeljskega<br />
dopoldneva, ki se je prsil po prostoru, kakor bi<br />
bil snedel kuhalnico in slehernega pogledoval zvi‰ka,<br />
kakor bi bil le poloviãka.<br />
Za petelinji <strong>zajtrk</strong>! mi je Batistuta ponudil tanki pecljast<br />
kozarec, mi pokazal, kako naj ga pravilno primem<br />
in z njim nazdravim mojstru.<br />
<strong>Petelinji</strong> <strong>zajtrk</strong>? sem vpra‰al, ker nisem razumel, kaj<br />
naj bi pomenilo.<br />
Nazdravili so in se glasno smejali, ãe‰, Ïe spet eden, ki<br />
o tem nima pojma. Pritegnili so tudi gostje v lokalu, ki<br />
so po vsem sodeã pili na slavljenãev raãun, in so oãitno<br />
Ïe vedeli. Nato mi je Batistuta pokazal s kazalcem med<br />
sklenjeni palec in kazalec in mi pojasnil: <strong>Petelinji</strong> <strong>zajtrk</strong>,<br />
ve‰, je tole namesto <strong>zajtrk</strong>a. Sicer pa lahko vpra‰a‰ mojstra,<br />
kako je bilo in kako mu je teknilo.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
âakaj? sem se samo ‰e zmedel, ker mi le ni ‰lo v<br />
raãun, da bi lahko poãel to s takim obiskom. Ne bo‰<br />
vendar rekel? sem bil prepriãan, da me le vleãejo.<br />
Gaja‰ se je le ‰e izprsil, se vzpel na prste, kakor bi bil<br />
pogledoval ãezme, in je iz notranjega naprstnega Ïepa<br />
poãasi izvlekel ãrne svilene Ïenske hlaãke. Pameten paã<br />
dokaze hrani, mi je z njimi zmagoslavno pomahljal pred<br />
oãmi, nato pa si jih je spet pomeãkal v pest, si jih zanesel<br />
k nosu in jih slastno povohal. Ob tem je za hip trepetavo<br />
priprl oãi, ustnice pa so se mu razpotegnile v tak<br />
otroãje neobvladljivi smehljaj, ki ga najverjetneje ni bilo<br />
moã zaigrati. Zato sem raje pogoltnil dvom in mu konãno<br />
nazdravil.<br />
âe je tako, sem zmignil. Potem je to res dogodek.<br />
Dogodek, se mi je privzdignjenih obrvi in sijoãih oãi<br />
s kozarcem pribliÏal. Svetovni dogodek, fant! mi je pijano<br />
zadihal v obraz. O tem se bo govorilo ‰e, ko tebe in<br />
mene tu veã ne bo, je z roko v Ïepu Ïe zopet stopljal po<br />
prstih in je prepriãeval tudi druge. Vsak bo tu ‰e potem<br />
vedel, kdo je bil mojster Gaja‰ in kaj je imel v hlaãah.<br />
Nato me je seveda primoral, da smo naroãili buteljko<br />
tudi na moj raãun. Bila je to kajpada spet kupãija, ki sem<br />
je bil v tem bifeju Ïe vajen: natakarica je pribeleÏila v<br />
razpadajoã ‰olski zve‰ãiã, mojster pa ji bo koncem meseca<br />
plaãal in mi od‰tel od Ïepnine. A tokrat sem mu<br />
vendarle nekako privo‰ãil: zdel se mi je kot deãek, ki so<br />
273
PETELINJI ZAJTRK<br />
274<br />
BESeDA<br />
se mu uresniãile najveãje sanje. Ali celo ‰e veã: bilo je to<br />
du‰kanje najverjetneje res lahko nadomestilo za vse, kar<br />
mu je v Ïivljenju spodletelo in mu spolzelo med prsti.
PETELINJI ZAJTRK<br />
83.<br />
BESeDA<br />
T ovari‰ija je slavila ‰e tudi v ponedeljek.<br />
Tedaj mi je Bronja zaupala, da Lepec k mojstru v<br />
resnici ni pripeljal Severine, temveã neko dekle iz noãnega<br />
lokala pri Krapini, ki je bilo slavni hrva‰ki pevki<br />
samo zelo podobno. Novica me je osupnila in me prestrelila<br />
kakor z rafalom. MenedÏer, ki se je seveda medtem<br />
Ïe prevaÏal s popravljenim in tudi prenovljenim<br />
bmvejem, je torej popravilo v resnici plaãal z laÏjo. Dekle,<br />
ki je tudi sicer poãepalo za denar, je seveda zlahka<br />
bilo za petelinji <strong>zajtrk</strong> in je na koncu veselo od‰lo brez<br />
hlaãk. Mojstrova jutranja zgodba je bila tako kajpada<br />
veã kot verjetna, le da je s tem v hipu izgubila vso ceno<br />
in tudi smisel. O okrutni resnici mu skorajda nisem upal<br />
niti namigniti, a kaj, ko sem bil obenem prepriãan, da<br />
tako zahrbtna in pritlehna zvijaãa ne sme in tudi ne<br />
more ostati nekaznovana. Saj navsezadnje sem tudi sam<br />
veliko postoril na razbitini, za popravilo katere potem<br />
nisem dobil niti ficka, lisjak pa je od‰tel zanjo kveãjemu<br />
par sto hrva‰kih kun, ki jih je morda terjala cipica.<br />
Mojster je izbuljil oãi in si z obema rokama, kakor bi<br />
si bil sku‰al sneti nevidno zanko, grabljivo razpel ovrat-<br />
275
PETELINJI ZAJTRK<br />
276<br />
BESeDA<br />
nik na srajci. Ves zadihan in piskav, kakor bi bil nekajkrat<br />
tekel okoli hi‰e, se je poãasi sesedel na klopco v<br />
kuhinjskem kotu, tipaje po Ïepih izvlekel cigareto, odlomil<br />
filter in si priÏgal ostanek, ki je prvi hip zaplamenel,<br />
kakor bi bil v njem smodnik namesto tobaka. Nato<br />
je z dimom v ustih rekel: Ponovi, ãe si upa‰!<br />
Vem, da je sranje, sem zmignil. A ne bi si kar izmislil?<br />
sem ãutil, da mi ‰e ne verjame. Ne bi ti niti povedal, ãe<br />
bi to sranje lahko pregriznil, sem pljunil na tla in razmazal<br />
s podplatom. Vendar pa oba veva, kaj je tovari‰ija.<br />
Veva pa bogmeda tudi, kaj vse sva vloÏila v ta u‰ivi avto.<br />
Kako si izvedel? je klonil.<br />
Bronja mi je povedala, sem priznal.<br />
Potem je Ïe res, se je jokavo spaãil in si ‰el z dlanjo ãez<br />
obraz.<br />
Seveda je res, sem iztisnil. Razkrinkala bova to ciganijo<br />
in ga prisilila, da nama po‰teno plaãa.<br />
Plaãal bo on to meni z obrestmi! se je pognal po prostoru,<br />
kakor bi ga opikal mrães. Zapomnil si bo on dan,<br />
kako ga je sku‰al vtakniti Gaja‰u! je odvrgel goreão cigareto<br />
v kot. Pravil bo on o tem lahko samo tam gori v<br />
peklu, si je oblekel usnjeno jakno, ki je visela v kotu za<br />
vrati. Pa ‰e tam se takemu ‰tosu ne bodo smejali, je<br />
zbezljal po hodniku in se nato vrnil med vrata. Ker tega<br />
‰e hudiã hudiãu ne bi napravil! me je ustrelil s kazalcem.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Ker to se ne dela pa basta! je z vso moãjo zaloputnil vrata.<br />
Stal sem sredi kuhinje in poslu‰al, kako je besnel po<br />
stanovanju in prevraãal, v kar je paã zadeval. âutil sem,<br />
kako zelo je bil ranjen in sem potihem obÏaloval, da sem<br />
stegnil jezik. âeravno sem bil skorajda prepriãan, da pri<br />
poravnavi raãunov z Lepcem ne bo omenjal Bronjinega<br />
priznanja, me je zdaj tudi zaradi tega zazeblo. Napotil<br />
sem se za njim, a ko sem stopil na plano, je jugo Ïe cvileã<br />
zbezljal z dvori‰ãa.<br />
Kaj sta imela tam spodaj? je zateglo dejal Batistuta, ki<br />
ga je hrup predramil iz popoldanske dremavice in ga<br />
privabil iz sobe.<br />
Kaj bi imela? sem zmignil. Poãil se je bil z nekom po<br />
telefonu, zdaj pa ga je kar odneslo.<br />
Ne vem, ãe se bo to lahko dobro konãalo? je zapel<br />
Malaãiãi, ki se je za profesorjem ves mlahav in v samih<br />
gatah spustil po stopnicah. Preklel je nekomu mater in<br />
vzel je pihalnik.<br />
Pi‰tolo!? sem ga odrinil in se pognal na podstreho.<br />
Za tramom, kjer sem jo bil pred ãasom skrivaj spravil,<br />
je bila samo krpa. Le ãudil sem se ‰e lahko, kako jo je<br />
sploh na‰el, in upal, da ne bo napravil prevelike neumnosti.<br />
277
PETELINJI ZAJTRK<br />
278<br />
84.<br />
BESeDA<br />
M ojster Gaja‰ je nekaj minut pred dvajseto uro na-<br />
‰el Lepca v gostilni Pri Babiãu in je preko mize<br />
izstrelil vanj samo en naboj. Krogla ga je zadela nad levim<br />
u‰esom in rana je bila smrtna. Novico nam je ‰e<br />
zveãer prvi sporoãil Pavlica, ki je o umoru sli‰al na neki<br />
obãinski proslavi in je nato preko telefona preveril ‰e pri<br />
znancu na policiji. Kmalu za tem je s policijske postaje<br />
poklicala tudi Bronja, ki me je z neubogljivim in pojemajoãim<br />
glasom spra‰evala le, ali lahko kakorkoli pridem<br />
ãimprej do nje.<br />
Malaãiãi je sedel na klopci v kuhinjskem kotu, prav na<br />
mestu, kjer je Gaja‰ pred morilskim pohodom pokadil<br />
cigareto, in si ni niti veã brisal solz, ki so mu kakor iz<br />
teÏkega oblaka polzele po licu in se mu zatekale pod<br />
brado. Batistuta ga je nekako na daleã in okorno objemal<br />
preko rame in ga je gdaj pa gdaj le molãe potrepljal<br />
s trepetavo ko‰ãeno dlanjo, ãe‰, zdaj vendar Ïe je kot je<br />
in kaj mi tu moremo. Veke so se mu ob tem spu‰ãale,<br />
kakor bi zmeraj znova sku‰al zaspati in se prebuditi v<br />
tistem ãasu, ko se ‰e vse to ni zgrnilo nad hi‰o. A tudi<br />
profesor Ïal ni zmogel nocoj mimo dejstev.
PETELINJI ZAJTRK<br />
BESeDA<br />
Pavlica se je presedal na robu, vmes vstajal in sedal,<br />
kakor da sam ne ve, ali naj gre, ali ostane, in je, ãeravno<br />
ga ni nihãe tu poslu‰al, ves ãas na‰teval, kaj vse bi bilo<br />
treba Gaja‰u Ïe jutri odnesti v zapor, kaj vse postoriti, da<br />
hi‰o in delavnico ne bi pokradli, in kaj potem zagotoviti,<br />
da bi imel storilec kolikor tolikor ustrezno obrambo. ·el<br />
mi je Ïe po‰teno na Ïivce, saj mu nisem odpustil za Lajko<br />
in tudi nisem bil sãista prepriãan, ali se vendarle ni<br />
potihem sladil nad nesreão, a sem ga kljub vsemu prosil,<br />
naj kolikor zmore popazi, da se ne bosta profesor in<br />
muzikant to noã do smrti zalila.<br />
Nato sem pognal katro in se napotil k Bronji.<br />
Brzel sem skozi veãerno mesto, ki je za zidovi prislu‰kalo<br />
in ‰u‰ljalo o sveÏi krvi, ne da bi razumelo, kaj jo je<br />
sploh priklicalo in kaj je pritisnilo na sproÏilec. Zgodba,<br />
ki je pomalem nastajala, je bila najverjetneje spet neka<br />
tretja in sme‰no naivna. Avtomehanik umoril kompanjona<br />
pri delitvi dobiãka v zavarovalni‰ki goljufiji. Ali:<br />
kompanjon umoril zvodnika pri delitvi dobiãka v trgovini<br />
z belim blagom. A saj tudi to zdaj v resnici sploh ni<br />
bilo veã pomembno. Lepec je bil mrtev in mu je bilo Ïe<br />
vseeno. Gaja‰ je bil skregan s takim svetom in se je po-<br />
ÏviÏgal na njegovo mnenje. Zakoni tovari‰ije, ki je ‰e v<br />
takih malenkostih prisegala do krvi in tako tudi kaznovala,<br />
niso bili veã v modi. V ãasu vsesplo‰ne restavraci-<br />
279
PETELINJI ZAJTRK<br />
280<br />
BESeDA<br />
je lastninskih odnosov in drugih medãlove‰kih razlik so<br />
se veãini zdeli celo arhaiãni in gre‰ni.<br />
Razen tega pa: nisem se mogel znebiti obãutka, da je<br />
tovari‰ tokrat streljal tudi namesto mene.
PETELINJI ZAJTRK<br />
85.<br />
BESeDA<br />
P ovedal si mu o Severini? je tiho vpra‰ala Bronja, ko<br />
sem pristopil.<br />
Ker nisem niti pomislil, da bi lahko napravil kaj takega,<br />
sem priznal in se ji strahoma zazrl v od joka utrujene<br />
oãi.<br />
Povesila je pogled in z vrhovi prstov nekako skrivoma<br />
poiskala mojo dlan. Dotikala se me je sprva le toliko, da<br />
sem ãutil hlad, ki jo je stresal tudi po telesu in jo grbal<br />
v hrbtu, nato je iznenada segla, da sva se dotaknila vse<br />
do palcev in je med krãevitim stiskom rekla: Poãutim se,<br />
kot da bi ga jaz ubila. Razume‰, tako zelo se poãutim<br />
kriva.<br />
Objel sem jo in se z licem dotaknil njenega.<br />
Bili so to obãutki, ki sva jih seveda zdaj ‰e kako delila.<br />
A vendar: bolj‰e kot iskanje izgovorov in laÏna tolaÏba<br />
je bilo upanje, da jih bova nekoã le potlaãila. Ali pa<br />
jih bo pogoltnila ljubezen, ta najina velika nenasitna<br />
riba?<br />
281
PETELINJI ZAJTRK<br />
282<br />
www.omnibus.se/beseda<br />
ISBN 91-7301-145-2<br />
BESeDA