Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Liečnički Viestnik <strong>1897.</strong> Br. 7.<br />
XV. Kongres za unutarnju medicinu u Berlinu od 9-12. lipnja<br />
<strong>1897.</strong><br />
l. sj ednica, dne 9. lipnja, prije podne.<br />
•<br />
Pošto je predsjednik pl. Leyden odsutan (u Bukareštu), otvara M. Schmidt (Frank- ·<br />
furt) razpravu i čita Leydenov uvodni govor. Nakon kratkoga osvrta na poviest toga<br />
kongresa veli Leyden: Unutarnja klinika stoji sada pod znakom therapije. Unutarnja,<br />
klinika ne smije se na to ograničiti, da samo unapredjuje spoznaju i promatranje bolesti<br />
ona ne smije svrći s vida svoj najviši i najplemenitiji cilj, kojemu ima služiti i pomagati.<br />
Medicina je umjetnost, koja ima dj elovati u svoje vrieme, ona ima služiti potrebam svakdanjega<br />
života, njoj je dužnost da pomaže u času, onako dobro kako upravo može. -<br />
Prošla su vremena nihilizma na klinici i pesimizma u praksi. Exspectativna therapija<br />
ustupila je mjesto djelatnosti, koja svoj cilj poznaje. Nismo više toga nazora, da medicina<br />
jedino koristi u onih bolesti, proti kojim imamo specifičnih sredstava. Sviestni smo si sada<br />
kod bolestnika, da nam nije samo liečiti bolest, već da se imamo prije svega i za bolestnika<br />
brinuti, ništa ne ima u njega, što ne bi bilo vriedno, da se liečnik za to pobrine,<br />
da sve uredi, kako bi za bolestnika najbolje bilo. Današnja medicina ne stoji na stanovitom<br />
sustavu, ona ne cpi samo iz jednoga vrela. - Naša se therapija ne osniva samo<br />
na lj ekovih i na prepisih. Nam je znano, da nije liečnik već tim svršio svoju zadaću, alro<br />
je lege artis napisao recept. Mi smo o tom na čistu, da mnogi bolestnik može ozdraviti i<br />
bez lieka. Ali tvrdnja je vrlo slaboga temelja, da se je pouzdanje u ljekove izgubilo.<br />
Tko se obazre na golemi razvoj chemičke pharmakologije, taj će se osvjedočiti, da obstoji<br />
vj era i pouzdanje u ljekove. Pouzdanje u stare je lj ekove umanjeno, ali na nove se hrli. -<br />
Ako i radikalci navaljuju ipak ostaje pharmakologija važan faktor u therapiji. Ona je u<br />
zadnjih <strong>godina</strong>h osvojila još dvie nove pokrajine, ove pripadaju znanstvenomu iztraživanj u,<br />
proizvele su već razno, a obri ču još više : to su Se'I"Utnthempijct i m·ganothe'l'ap-ija. K prvoj<br />
spada Behringov serum proti diphtheriji, koji dobiva sve veće povjerenje, dočim ostali<br />
praeparati ne mogoše još postići odlučnog uspjeha : niti Emmerichov serum proti erysipelu,<br />
niti Marmorekov proti streptococcom, niti Mariglianov proti .tuberkulozi. Niti<br />
organotherapija nij e napredovala u prošloj godini - therapija thyreoidinom, pospješena<br />
odkrićem jodothyrina, prednjači svim. Ostali sokovi iz organa ne pokazaše nikakovoga stalnoga<br />
uspjeha, ali liečnici i laici imadu sympathije za nj e. Množina naših ljekova i praeparata,<br />
što ih pružaju chemičke tvornice toli je velika, dapače ogromna, da nije moguće<br />
stvoriti si pravedan sud, osnovan na znanosti i izkustvu. Interes industrije zahtjeva neku<br />
reklamu. Nije moguće zapriečiti, da si spekulacija i industrija prisvoji struje vladajuće u<br />
obćinstvu. Bolestnika, nadaj ućeg-a se na pomoć, lasno je osvojiti ; on se hvata novosti i ne će<br />
da čeka, dok znanost svoj sud izreče ; nu hvalisanja novih sredstava za hranu, za okrepu,<br />
za liek, često su toli pretjerana i formom i sadržajem, da bi to čast liečničke znanosti jedva<br />
trpjeti smjela.<br />
L e yd e n razpravlja obširnije lječitbene faktore, što ih pruža nj ega bolestnikn, dietetika,<br />
psychotherapija, elektrotherapija, masaža, gimnastika i therapija vodom. Naravna je<br />
posljedica toli brzoga razvoja therapeutskih metoda, da se sve više i više razvijaju therapeutski<br />
specijaliteti. Specijalizacija čini se, da se još nije dovinula svojega vrhunca ; doći<br />
ćemo do toga, da će liečenje pojedinih bolesti na!ltati specijalitetom. Da ovakova specijalizacija<br />
- kako to duh sadanjega vremena u mnogih st.rukah iziskuje - i svojih dobrih<br />
strana ima, može se bez krzmanja priznati, nu obuzeti nas mora ipak briga, ako opažamo,<br />
da se pod neprestanim ciepkanjem obćeuita therapija sve više iz vida gubi. Doći će vrieme,<br />
kad ćemo konačno imati mnogo specijalista, ali vrlo malo "liečoika u starom smislu".<br />
Vazda su priznavale kulturne države potrebu, da se posk.t·be za temeljito obrazovanje<br />
i izpitivanje liečuika. Ta obrazba morala bi se osnovati na tom, da pomladak prouči<br />
temelje medicine, kako ih pruža znanost i prokušano izkustvo. Izobrazba mladih liečnika<br />
jest sada bezdvojbeno najteža zadaća. Jedva ćeš ikomu sada udovoljiti. Govori se o<br />
"§kolskoj medicini", a time se nastoji izraziti neka opreka, koja postoji izmedju zah1Jeva,<br />
što no je stavlja praktički život liečniku. Zaista "školsku medicinu" moramo podučavati,<br />
Br. 7. Liečnički Viestnik <strong>1897.</strong> 243<br />
ako želimo biti medicinska škola. Razumieva se samo sobom, da mora biti nauka prema<br />
stanovitim načelom, koja idu za tim, da se učenik priuči znanstvenomu sadržaju i znanstvenomu<br />
mišljenju. Nije pako svestrano promišljen zahtjev, da se sve odmah podigne<br />
na predmet naobrazbe, što se čini da je dobilo neku važnost u praksi. Nijedan liečnik<br />
ne ostavlj a sveučilište kao vještak, tko ne radi marljivo dalje na svojoj obrazbi - ne će<br />
nikad biti valjan liečnik. Kao svaki umjetnik dostić će i liečnik vrhunac svoje vještine<br />
istom poslije mnogodišnje samostalne naporne radnje.<br />
Virchow (Berlin\, kao začastni predsjednik rekao je po prilici : Već 50 <strong>godina</strong> da<br />
se bori proti specijali tetom. Tr a u b e ga je prvi nagovorio, i od toga v'remena da je češće<br />
makar i krzmajući popuštao prividnim zahtjevom vremena. Sve daljim razgranjivanjem<br />
medicinskih znanosti trpe zajednički interesi. Razciepkanjem cj elokupne znanosti moglo<br />
bi se doći do mnienja, da su se temeljni nazori mnogo više razmakli, nego li to odgovara<br />
istini. Vriedno je, da se opetovano pokuša, kako da se taj nutarnji jaz presvodi. Patholožka<br />
anatomija jedina je znanost, ua koj u se svi specijaliteti oslanjaju. A ipak patholozi<br />
upravo sada nakan juju, da se slože u posebni kongres. Od nove grane u medicini . proizašavša<br />
serumtberapiJa činila je vjerojatnim, kao da budi na novi život humoralnu pathologiju.<br />
To ne može biti. Uspjesi serumtherapije doista da jesu činjenice, ali se još ničim<br />
ne dadu tumačiti, baš kao ill uspjesi J e nner o v o g a zaštitnoga ciepljenja proti boginjam.<br />
Ch?-onički sglobni rheumatizatn i njegovo liečenje.<br />
Izvjestitelj Baumler (Freiburg) govori o pathogenezi chroničkoga sglobnoga rheumatizma.<br />
Razne bolesti imaju u praksi taj naziv. Po Volkmannovom primjeru zovu chirurgi<br />
u Njemačkoj ono chroničkim sglobnim rheumatizmom, što većina unutarnjih kliničara<br />
nazivlje arthritis deformans. Ovoj pomutnji da je krivo, što se jednom rabi patholožko-anatomski<br />
izraz, a opet drugi put naziv iz najstarije dobe humoralne pathologije na ime : rheumatismus<br />
? "Rheumatismw'l" rabi se od starih vremena za oznaku aetiologije, a opet, "rheumatičan"<br />
za oznaku "bolesti prehlade". Napokon rabi se naziv za oznaku dispozicij e u<br />
organizmu nekih osoba za upaljive bolesti u sglobovih pod uplivom studeni i drugih uzroka<br />
t. j. za oznaku diatheze. U praksi označuju se "rheumatizmom" najrazličitije bolesti<br />
- dočim u bitnosti postoji : bud n euri tis, bud ciepajuće boli u ta bi čara, bud upala pokostnice,<br />
makar i syphilitička - a kadšto je chronički sglobni rheumatizam u istinu gonorrhoična<br />
upala sglobova. Ali pravodobno spoznavanje prave bitnosti bolesi ipak je<br />
jedina podloga svrsi shodnoga liečenja.<br />
Po Immermannovom predlogu ima se naziv "rbeumatizam" upotrebiti samo za<br />
bolest iste pathonogeze i iste aetiologije dakle za "akutni sglobni rheumatizam". Tomu<br />
dosljedno je "chronički sglobni rheumatizam" cbronički oblik akutnoga. Takovih oblika<br />
ima - to su opetovani subakutni napadaji sa recidivami akutnih napadaja, koji nisu<br />
dovoljno dugo ili dovoljno brižno liečeni bili. Ćesto ima i uz to od prijašnjih napadaja<br />
afekcija srdca, ili su se potonje razvijale u chroničkom stadiju. Ovi su oblici . postali razmjerno<br />
redji, odkad se lieči salicylom.<br />
Chroničkih sglobnih bolesti, štono se mogu izvjestnošću označiti kao chr