O kitari – od drevesa do zvoka (6. del) Samo Šali Zadnjič ... - EGTA
O kitari – od drevesa do zvoka (6. del) Samo Šali Zadnjič ... - EGTA
O kitari – od drevesa do zvoka (6. del) Samo Šali Zadnjič ... - EGTA
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
masi. Poenostavljeno: pri visokem razmerju med togostjo in maso resonančnih plošč bo torej<br />
frekvenca prvega vrha v frekvenčnem <strong>od</strong>zivu kitare relativno visoka. Takšno razmerje togosti<br />
in mase pomeni po zakonih mehanike (razlage ne bomo navajali) masivno konstrukcijo kitare,<br />
in ker se masivne plošče gibljejo bolj ovirano <strong>od</strong> lažjih, je jasno, da bo akustični <strong>od</strong>ziv prvih<br />
slabši. Po drugi strani pa prenizka frekvenca vrha v frekvenčnem <strong>od</strong>zivu kitare, torej prenizko<br />
razmerje med togostjo in maso važnih <strong>del</strong>ov kitare, pomeni prenizko impedanco (upornost) v<br />
akustičnem smislu. To ima za posledico prehitro <strong>od</strong>vajanje energije s strun v telo kitare. V<br />
tem primeru <strong>do</strong>bimo glasne, a glasbeno neizrazite zvoke.<br />
2. Drugi frekvenčni vrh je za <strong>do</strong>bre kitare približno eno oktavo (nikoli več kot eno oktavo)<br />
višje kot prvi frekvenčni vrh. To pomeni, da se nahaja v bližini 200 Hz, vendar nikoli več kot<br />
toliko. Kot vidimo s slike 3, je za šolsko kitaro ta vrh pri približno 215-ih Hz. Ker je ta vrh<br />
posledica zvočnega sevanja izključno zgornje resonančne plošče, nam analiza frekvenčnega<br />
<strong>od</strong>ziva kitare omogoča analitično oceno zvočne kakovosti tega najpomembnejšega <strong>del</strong>a kitare.<br />
S slike 3 vidimo tudi, da je faktor dušenja drugega vrha za vrhunsko kitaro bistveno manjši<br />
kot za šolsko. S slike 2 je namreč razvidno, da je faktor dušenja proporcionalen širini vrha pri<br />
približno 70-ih <strong>od</strong>stotkih njegove višine (amplitude). Nekajkrat manjše dušenje drugega<br />
frekvenčnega vrha vrhunske kitare v primerjavi s šolsko pomeni bistveno manjše izgube<br />
<strong>zvoka</strong> zaradi notranjega trenja pri vibracijah sprednje resonančne plošče, kar je ug<strong>od</strong>no. Na<br />
tem mestu naj še enkrat poudarimo, da je prenizko dušenje vrhov v frekvenčnem <strong>od</strong>zivu kitare<br />
ravno tako nezaželeno kot previsoko dušenje. Prenizko dušenje namreč pomeni slabo<br />
<strong>od</strong>zivnost kitare <strong>–</strong> izvajalec ima občutek, da se je energija potrzane strune razgubila, ne pa<br />
pretvorila v kitarski zvok.<br />
3. P<strong>od</strong>obno kot za oba že analizirana vrhova lahko rečemo tudi za frekvenčni vrh v okolici<br />
400 Hz. Po mnenju nekaterih je ta vrh najboljši kriterij za zvočno kakovost kitare. Njegova<br />
frekvenca naj bi bila čim bližje 400 Hz, dušenje pa čim manjše. Poleg tega je zaželena<br />
lastnost tega vrha tudi njegova visoka amplituda.<br />
4. Vsak vrh v frekvenčnem <strong>od</strong>zivu kitare vpliva na neko frekvenčno p<strong>od</strong>ročje glasbila. Tako<br />
lahko približno rečemo, da je za tone z osnovnimi frekvencami med 70 <strong>–</strong> 150 Hz <strong>od</strong>ločujoč<br />
prvi frekvenčni vrh. Za tone med 150 <strong>–</strong> 300 Hz je najbolj pomemben 2 vrh, itd. Po tej logiki<br />
je torej vrh kitare T. Humphrey s frekvenco približno 1125 Hz pomemben za kakovost tonov<br />
p<strong>od</strong> in nad to frekvenco, torej v njeni širši okolici. Vidimo tudi, da šolska kitara pri tej<br />
frekvenci sploh nima izrazitega vrha, kar daje slutiti, da je v višjem frekvenčnem pasu (visoki<br />
toni na prvi struni) to glasbilo neaktivno, kar praksa seveda močno potrjuje. Zelo <strong>do</strong>bra<br />
potrditev napisanega so vrhovi (T. Humphrey) pri približno 500, 600, 700 Hz itd., česar pri<br />
šolski <strong>kitari</strong> sploh ne opazimo oziroma je manj izrazito. To pomeni, da b<strong>od</strong>o v primeru<br />
koncertne kitare osnovna in višje frekvenčne komponente tona v bližini teh vrhov (srednji in<br />
visoki register) ojačane precej bolje kot pa v primeru šolske kitare.<br />
5. Na zadnjem mestu naj omenimo, da frekvenca poljubnega vrha v frekvenčnem <strong>od</strong>zivu<br />
<strong>do</strong>bre kitare ne sme sovpadati s katero izmed prvih dveh (treh) frekvenčnih komponent tona,<br />
sploh pa ne z osnovno. Za primer, če bi bila za neko kitaro frekvenca drugega vrha 196 Hz, bi<br />
se ton G3, ki ima to frekvenco za osnovo, zelo hitro "izgubil" iz slišanega spektra. Nekaj Hz<br />
višji ali nižji položaj omenjenega vrha v frekvenčnem <strong>od</strong>zivu kitare bi popolnoma spremenil<br />
situacijo <strong>–</strong> <strong>od</strong>v<strong>od</strong> energije z vibrirajoče strune ne bi bil prehiter, in ton bi <strong>do</strong>bil lastnosti<br />
glasbenega tona.