Människan tur och retur - SHMM
Människan tur och retur - SHMM
Människan tur och retur - SHMM
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
MÄNNISKAN,<br />
TUR OCH RETUR<br />
Utredningsrapport om temat människan inom forsknings- <strong>och</strong> utvecklingsprogram för<br />
Statens historiska museer<br />
Åsa Fredell, 2004<br />
Fou rapport 2
<strong>Människan</strong>, <strong>tur</strong> <strong>och</strong> re<strong>tur</strong><br />
Utredningsrapport om temat människan inom forsknings- <strong>och</strong> utvecklingsprogram<br />
för Statens historiska museer<br />
Åsa Fredell 2004<br />
© Statens historiska museer <strong>och</strong> Åsa Fredell, 2004
Sammanf Sammanfattning<br />
Sammanf attning<br />
<strong>Människan</strong>: Tur <strong>och</strong> Re<strong>tur</strong> är en utredningsrapport om temat ”<strong>Människan</strong>” inom ett forsknings- <strong>och</strong><br />
utvecklingsprogram (framtaget under 2002) för Statens historiska museer som även omfattar ytterligare<br />
tre teman vilka sammanfattas under rubrikerna ”Materiell Kul<strong>tur</strong>”, ”Kommunikation <strong>och</strong> Interaktion”<br />
samt ”Identitet”.<br />
Målet att upprätta en kunskapsöversikt <strong>och</strong> betona aktuella perspektiv på människan, för att genom<br />
detta bidra till att inspirera framtida forskning <strong>och</strong> produktionen av den nya förhistoriska basutställningen<br />
på Historiska museet, nås genom problematiseringen av en förfluten, samtida <strong>och</strong> framtida syn på<br />
människan <strong>och</strong> det mänskliga: Vad är människan, vad var människan <strong>och</strong> vad kan/vill människan bli?<br />
Forsknings- <strong>och</strong> utvecklingsprogrammet ingår i formulerandet av en ny typ av museum som är mer<br />
levande <strong>och</strong> aktivt <strong>och</strong> som tillåts att andas med tiden istället för att förklara <strong>och</strong> legitimera den. Museet<br />
har länge varit uppbundet vid <strong>och</strong> fyllt sin funktion tillsammans med en rad företeelser som t ex stabilitet,<br />
äkthet, stora narrativ, nationalstaten, kolonialismen, evolutionstanken, patriarkatet <strong>och</strong> kristendomen. I<br />
dagens postmoderna samhälle har människorna satt dessa företeelser under hård kritik <strong>och</strong> funnit det<br />
dags att byta ut dessa honnörsord knutna till det västerländska, androcentriska vetenskapsparadigmet<br />
<strong>och</strong> istället uppmuntra kompositioner av företeelser som kan samlas under orden förändring, globalisering,<br />
pluralism, etik <strong>och</strong> respekt.<br />
Utredningen har en uttalad agenda som tar fasta på denna kritik (som givits framförallt i form av<br />
genusperspektivet, postmodernismen <strong>och</strong> postkolonial teori), samt nya teoretiska <strong>och</strong> metodiska<br />
förutsättningar. Agendan tjänar som en utgångspunkt för framtida forskning <strong>och</strong> uppmuntrar till<br />
breddning istället för ersättning. Den klargör vikten med att relatera, samla <strong>och</strong> komponera istället för<br />
att dela upp <strong>och</strong> värdera. Den utmanar oss också genom att uppmana till att våga tillåta komplexitet mer<br />
i vår forskning. Agendan betonar även att språk <strong>och</strong> speciellt språkliga metaforer är ett outtalat<br />
maktredskap som bör uppmärksammas i kunskapsproduktionen. Den framhäver också vikten av att<br />
utgå från allomfattande begrepp <strong>och</strong> låta materialet indikera kategoriseringar istället för att påtvinga<br />
materialet våra samtida termer <strong>och</strong> begrepp.<br />
Parallellt <strong>och</strong> samhörande med diskussionen – av människans identitetsskapande som konstruerad<br />
samhällskategori, hennes relation till struk<strong>tur</strong>er i omvärlden <strong>och</strong> grupperingar av människor, potentialen<br />
hos människan som arkeologiskt material <strong>och</strong> den här återgivna metaforiska livscykeln hos människan<br />
som Skapare, Förändrare <strong>och</strong> Förstörare, samt slutligen människan som hon presenteras av oss själva -<br />
presenteras åtta konkreta forskningsprojektförslag. Dessa sammanfattas under nedan föreslagna titlar:<br />
1. ”Män i djur”: Mänsklig identitetskonstruktion <strong>och</strong> metamorfos under nordisk äldre järnålder <strong>och</strong> folkvandringstid.<br />
2. <strong>Människan</strong> i det kyrkliga rummet: Kropp, genus, gester <strong>och</strong> ideologi i det medeltida bildmaterialet.<br />
3. Människokroppens uttryck: Studier av kropp <strong>och</strong> genus under sydskandinavisk yngre bronsålder <strong>och</strong> förromersk<br />
järnålder.<br />
4. Materialiserade minnen: Variationer av införlivandet av dåtid i samtid under sydskandinavisk bronsålder.<br />
5. I väntan på vadå? Neolitiska framtidsperspektiv.<br />
6. Illusion, skratt, spel & sport: Förhistoriska inblickar i manipulationen som förändringsprincip.<br />
7. Berättelser från en vallgrav: Medeltida försvinnanden <strong>och</strong> bortglömmanden i vatten.<br />
8. <strong>Människan</strong> i backspegeln: Hundra års presentation av tiotusen år av människor.<br />
Projektförslagen är utformade efter en uttalad struk<strong>tur</strong> för att lätt kunna urskiljas <strong>och</strong> frigöras från den<br />
övriga texten. De försöker även ansluta till utredningsrapportens rubriker <strong>och</strong> uppmuntra till nya eller<br />
kompletterande perspektiv på arkeologiskt material. Det första projektförslaget utgår ifrån mänsklig<br />
identitetskonstruktion medan de efterföljande två projektförslagen betonar den mänskliga kroppen<br />
som artefakt <strong>och</strong> uttryck. Människokroppen som upplevelse sammanfattas genom livscykeln vilken<br />
också tjänar som språklig metafor för människan som Skapare, Förändrare <strong>och</strong> Förstörare.<br />
i
Denna metafor kan utgöra ett till tid <strong>och</strong> rum kompletterande ramverk som utgår ifrån människan som<br />
meningsskapande aktör.<br />
Projektförslag 4-5 utgår från människan som Skapare. De tar båda fasta på en aspekt av det typiskt<br />
mänskliga förfarandet att förstå sin omvärld genom symboliska representationer. I detta fall rör det sig<br />
om tid. De övriga symboliska representationerna som är vanligare i arkeologisk forskning är symbolisk<br />
representation av tal, bild, skrift <strong>och</strong> rum. Projektförslagen kompletterar varandra i <strong>och</strong> med att de tar<br />
upp symbolisk representation av tid i båda riktningarna – dåtid <strong>och</strong> framtid i angränsande arkeologiska<br />
tidsperioder. Själva skapandet utgörs även det av ett undantag som i det arkeologiska materialet är<br />
mycket eftersatt men i den mänskliga världen mycket påtagligt - återupptagandet av det ”döda” eller<br />
upptagandet av det ”framtida”.<br />
Projektförslag 6 undersöker genom ett selektivt urval av förhistoriskt material olika former av<br />
manipulation som förändringsprincip. <strong>Människan</strong> som Förändrare betonar den aktiva, manipulerande<br />
<strong>och</strong> väljande människan i dåtid som nutid.<br />
Berättelser från en vallgrav aktiverar sidor av människan som Förstörare vilka länge hamnat i<br />
skymundan p g a intresset för mer konkreta former av förstörelse, t ex krig eller offer. Det handlar om<br />
bortglömmanden <strong>och</strong> övergivanden <strong>och</strong> hur ett unikt arkeologiskt material kan bildas, återintroduceras<br />
för att sedan glömmas bort i arkivet. Projektförslaget tar även fasta på narrationen som presentationsform.<br />
I det sista projektförslaget studeras vår presentation <strong>och</strong> återupptagandet av människan <strong>och</strong> det<br />
mänskliga under de senaste hundra åren. Projektet formas delvis av postkolonial teori <strong>och</strong> kritik som<br />
framhäver avsaknaden av respekt, etik <strong>och</strong> det mänskliga i presentationen av människan.<br />
Under rubriken ”<strong>Människan</strong> presenterad” diskuteras även (utifrån mitt subjektiva perspektiv som arkeolog<br />
<strong>och</strong> besökare) hur en förhistorisk basutställning kan organiseras. Förslagen tar upp vikten av<br />
professionalism, identitet, kunskapslokalisering <strong>och</strong> utvidgningsmöjligheter samt några av fallgroparna<br />
som man bör undvika. Huvuddragen är att presentera en utställning med flera kommunikationsnivåer<br />
som har en bred bas som kan ta upp utvalda teman genom mindre anpassningar <strong>och</strong> förändringar.<br />
Meningen är att utställningen ska bli en utgångspunkt för förändring <strong>och</strong> införlivandet av ny forskning<br />
<strong>och</strong> av publiken efterfrågade infallsvinklar. Det finns också en önskan att utställningen ska ta vara på<br />
den agenda <strong>och</strong> de forskningsmöjligheter som utredningsrapporten presenterar.<br />
Utredningsrapporten kan sammanfattas som en resa: <strong>Människan</strong> – <strong>tur</strong> <strong>och</strong> re<strong>tur</strong>, där vi utifrån egenskapen<br />
av att vara människor ger oss av i tid <strong>och</strong> rum för att slutligen komma tillbaka <strong>och</strong> reflektera över oss<br />
själva – vad vi är, vad vi var <strong>och</strong> vad vi vill/kan bli.<br />
ii
Innehållsf<br />
Innehållsför<br />
Innehållsf ör örtec ör ec eckning ec kning<br />
Sammanf Sammanfattning.............................................................................<br />
Sammanf attning.............................................................................<br />
attning.............................................................................i<br />
attning.............................................................................<br />
1 1 Intr Introduktion……………………………………………………………….......…1<br />
Intr oduktion……………………………………………………………….......…1<br />
Bakgrund 1 - Syfte 7 - Problemformulering 7- Disposition <strong>och</strong> agenda 8<br />
2 2 Människ <strong>Människan</strong>……………………………………………………………………......<br />
Människ Människ an……………………………………………………………………......<br />
an……………………………………………………………………......13<br />
an……………………………………………………………………......<br />
<strong>Människan</strong> i mötet med det andra 13 - PROJEKTFÖRSLAG 1: ”Män i djur”: Mänsklig identitetskonstruktion<br />
<strong>och</strong> metamorfos under nordisk äldre järnålder <strong>och</strong> folkvandringstid 14 - <strong>Människan</strong> i mötet med sig själv 16 -<br />
Värderingen 17<br />
3 3 Människ <strong>Människan</strong> Människ an I I I Om Omvär Om är ärlden…………………………………………..…...…..<br />
är lden…………………………………………..…...…..<br />
lden…………………………………………..…...…..19<br />
lden…………………………………………..…...…..<br />
Individen i plural 19- Intryck, uttryck <strong>och</strong> avtryck 21<br />
4 4 Människ <strong>Människan</strong> Människ Människ an I I De Det De t Ar Arkeologisk<br />
Ar eologisk eologiska eologisk a Mat Mater Mat er eriale er iale ialet………………..….23<br />
iale t………………..….23<br />
Dåtid i nutid, nutid i dåtid 24 - Olika arkeologier 25 - PROJEKTFÖRSLAG 2: <strong>Människan</strong> i det kyrkliga<br />
rummet: Kropp, genus, gester <strong>och</strong> ideologi i det medeltida bildmaterialet 26 - Människokroppen som arkeologiskt<br />
källmaterial 28 - PROJEKTFÖRSLAG 3: Människokroppens uttryck: Studier av kropp <strong>och</strong> genus under<br />
sydskandinavisk yngre bronsålder <strong>och</strong> förromersk järnålder 29<br />
5 5 Människ <strong>Människan</strong> Människ Människ an Som Som Som Sk Skapar Sk apar apare……………………………………………….....33<br />
apar e……………………………………………….....33<br />
PROJEKTFÖRSLAG 4: Materialiserade minnen: Variationer av införlivandet av dåtid i samtid under sydskandinavisk<br />
bronsålder 35 - PROJEKTFÖRSLAG 5: I väntan på vadå? Neolitiska framtidsperspektiv 38<br />
6 6 Människ <strong>Människan</strong> Människ Människ an Som Som F FFör<br />
F ör örändr ör ändr ändrar ändr ar are…………………………………….........4<br />
ar e…………………………………….........4<br />
e…………………………………….........41<br />
e…………………………………….........4<br />
PROJEKTFÖRSLAG 6: Illusion, skratt, spel & sport: Förhistoriska inblickar i manipulationen som förändringsprincip 43<br />
7 7 Människ <strong>Människan</strong> Människ Människ an Som Som Som F FFör<br />
F ör örstör ör ör örar ör ar are……………………………………....…..4<br />
ar e……………………………………....…..4<br />
e……………………………………....…..47<br />
e……………………………………....…..4<br />
PROJEKTFÖRSLAG 7: Berättelser från en vallgrav: Medeltida försvinnanden <strong>och</strong> bortglömmanden i vatten 48<br />
8 8 Människ <strong>Människan</strong> Människ an Pr Present Pr esent esenter esent er erad…………………………………………...……..5<br />
er ad…………………………………………...……..5<br />
ad…………………………………………...……..51<br />
ad…………………………………………...……..5<br />
PROJEKTFÖRSLAG 8: <strong>Människan</strong> i backspegeln: Hundra års presentation av tiotusen år av människor 55<br />
Ref ef efer ef er erenser…………………………………………………….....…………………..<br />
er enser…………………………………………………….....…………………..<br />
enser…………………………………………………….....…………………..iii<br />
enser…………………………………………………….....…………………..<br />
Muntlig Muntliga Muntlig a RR<br />
Ref RR<br />
ef ef efer ef er erenser…………………………………………………….....….<br />
erenser…………………………………………………….....….<br />
enser…………………………………………………….....….<br />
enser…………………………………………………….....….xii<br />
enser…………………………………………………….....….<br />
Int Inter Int er erne er ne netR ne tR tRef tR ef efer ef er erenser………………………………………………………........<br />
er enser………………………………………………………........<br />
enser………………………………………………………........xii<br />
enser………………………………………………………........
1 1 Intr Introduktion<br />
Intr oduktion<br />
Introduktion<br />
Bakgrund<br />
Museet som samhällsfenomen befinner sig i dag i en form av identitetskris. Detta visar sig i osäkerheten<br />
att hantera den nya roll som samhället vill ge det. Den västerländska museiidén anses vara sprunget ur<br />
företeelser som renässanstidens intressanta kuriosakabinett, hemmahörande på marknader <strong>och</strong><br />
cirkuskarnevaler, liksom upplysningstidens insamlande <strong>och</strong> klassificerande na<strong>tur</strong>aliesamlingar (Lind 1994:<br />
4-10). Även kyrkans insamlande <strong>och</strong> uppvisande av objekt <strong>och</strong> reliker kan ha varit en inspirationskälla.<br />
Det fanns tidigt en önskan, genom uppvisandet av annorlunda <strong>och</strong> främmande objekt eller företeelser,<br />
att både underhålla <strong>och</strong> utbilda (Hetherington 1996: 153-176). Förutom denna delade önskan att<br />
underhålla <strong>och</strong> att utbilda, vilket i sig inte behöver innebära en tvist så länge en viss balans eftersträvas,<br />
finns hos många självkritiska museer i dag även en allvarligare kris i själva identitetsuppfattningen.<br />
Museet har länge varit uppbundet vid <strong>och</strong> fyllt sin funktion tillsammans med en rad företeelser som<br />
t ex stabilitet, äkthet, stora narrativ, nationalstaten, kolonialismen, evolutionstanken, patriarkatet <strong>och</strong><br />
kristendomen. Dessa företeelser är i dagens postmoderna samhälle satta under hård kritik <strong>och</strong> närmast<br />
utdöende (Mcdonald & Fyfe 1996: 1-21). Nya företeelser att förhålla sig till är bl a förändring,<br />
globalisering, pluralism, nya medier, tekniker <strong>och</strong> etiska frågor. I dagens samhälle har vi fått se en ökad<br />
privatisering av meningsbetydelse <strong>och</strong> till följd av detta har stora narrativ (sanningar) blivit allt svårare<br />
att upprätthålla <strong>och</strong> vi upplever allt snabbare skiften av dem (Shilling 1993: 1ff).<br />
Ingen ser längre museet som en entydig, sann berättelse där en evolutionär tidslinje ska förklara <strong>och</strong><br />
legitimera det nuvarande samhällets suveränitet <strong>och</strong> tillblivelse. Museet ska istället förse samtiden med<br />
perspektiv <strong>och</strong> öppna upp för alternativa möjligheter.<br />
Fast vi i dag, med kritiska <strong>och</strong> eftertänksamma ögon, gärna ser framväxandet av den museala institutionen<br />
som ett resultat av legitimeringen av den moderna nationalstaten, kolonialiseringsprocessen <strong>och</strong> det<br />
moderna vetenskapsparadigmet, så är museitanken inte enbart en västerländsk idé. Många samhällen<br />
världen över, <strong>och</strong> troligen också i andra tider, har på olika sätt samlat, bevarat <strong>och</strong> visat upp föremål<br />
under olika former <strong>och</strong> med olika syften (Kreps 2003). Museet, som är en konstruktion <strong>och</strong> därmed<br />
öppet för förändring, har därför en roll att spela även i framtiden. Över 90 % av hela världens i dag<br />
existerande museer skapades efter UNESCO/ICOM bildades 1946 (Kreps 2003: 21), vilket talar för att<br />
museet som institution är ”bara barnet” <strong>och</strong> i full rätt att materialisera sin identitet.<br />
Museet har i västerlandet etablerats i mötet med det andra, det som är främmande socialt i tid <strong>och</strong><br />
rum, <strong>och</strong> är på så sätt identitetsskapande. I mötet med det andra blir vi medvetna om vilka vi själva är,<br />
men vi blir också medvetna om att det finns andra alternativa möjligheter för vilka vi kan eller vill vara/bli.<br />
Det är som att det i själva skapandet eller födelsen av ett fenomen också föds en möjlighet att förändra,<br />
rasera eller radera det. Även i skapelsen av livet finns den oundvikliga döden inbäddad likt en process<br />
som tar sin början redan då livet startar. Ur en människas perspektiv kan detta te sig något dystert, att vi<br />
alla går mot en säker död. Den språkliga metaforen däremot innebär att skapandet av identiteter <strong>och</strong><br />
sanningar är öppna för förändringar, vilket i sin <strong>tur</strong> innebär möjligheter till nya alternativa världar <strong>och</strong><br />
till nya former av liv. I egenskap av människor befinner vi oss i en ständig process av tillblivelse.<br />
1
Introduktion<br />
Vi har förmågan att anpassa oss till omvärlden, men vi har också förmågan att få världen att anpassa sig<br />
efter oss då vi finner vägar för att få våra önskningar <strong>och</strong> våra viljor igenom. I processen av tillblivelse,<br />
i alla tider <strong>och</strong> samhällen utesluter man också något, det man väljer bort.<br />
Den västerländska, vetenskapliga paradigmen, vilken kan liknas vid en arkitektonisk, ideologisk struk<strong>tur</strong>,<br />
har under de senaste decennierna utsatts för en allt hårdare kritik. Det är främst ursprungstanken <strong>och</strong><br />
evolutionen, de hierarkiska <strong>och</strong> hävdande dikotomierna samt tron på en na<strong>tur</strong>given oföränderlighet, det<br />
visuella <strong>och</strong> det rationella som ifrågasatts. Arkeologin, ett ämne fött ur den västerländska, vetenskapliga<br />
paradigmen <strong>och</strong> länge ett verktyg för att legitimera densamma, har sedan en tid tillbaka börjat ifrågasätta<br />
sitt eget ursprung <strong>och</strong> förändra sitt syfte genom tillämpningar av bl a postprocessuell, feministisk <strong>och</strong><br />
postkolonial teori samt det här betonade genusperspektivet.<br />
Ursprungstanken <strong>och</strong> evolutionen var de första grundbultarna i det västerländska, vetenskapliga<br />
paradigmet som utsattes för kritik. Fast de flesta, i alla fall inom de humanistiska <strong>och</strong> samhällsvetenskapliga<br />
ämnena, är fortfarande överens om att ursprung är något konstruerat <strong>och</strong> att evolution eller utveckling/<br />
förändring inte automatiskt innebär att något går från det sämre till det bättre, så bygger trots allt många<br />
teorier <strong>och</strong> hypoteser i forskningen på denna linjära, systematiska tid i vilken dåtiden är statisk, nutiden<br />
given <strong>och</strong> framtiden förutsägbar (Grosz 1999).<br />
Den andra grundbulten att utsättas för kritik var uppdelningen i hierarkiska dikotomier. Att skapa<br />
identiteter i form av dikotomier genom att klassificera <strong>och</strong> kategorisera innebär en reduktion <strong>och</strong> en<br />
förenkling av verkligheten. Även om vi uppfattar dikotomierna som extremer på en skala, <strong>och</strong> inte som<br />
motsatspar, så innebär det att mycket hamnar utanför det vi för tillfället väljer att fokusera på1 . Att sedan<br />
värdera det ena högre än det andra, <strong>och</strong> dessutom hävda det, leder till orättvisa <strong>och</strong> marginalisering. Det<br />
är ur detta perspektiv vi bör se genuskritiken.<br />
I slutet av 1960-talet, under influenser av Civil Rights-rörelsen i USA <strong>och</strong> andra radikalt påverkade<br />
rörelser i Europa, väcktes ett ökat intresse för att studera kvinnorelaterade frågor (Arwill-Nordbladh<br />
2001: 26). Genusperspektivet, som kom att formeras teoretiskt <strong>och</strong> metodiskt under 1980-talet, grundlades<br />
således på en feministisk kritik av det samtida, <strong>och</strong> enligt kritikerna, manscentrerade samhället. Det blev<br />
i ekot av de kritiska rösterna tydligt hur samtida maktrelationer, värderingar <strong>och</strong> stereotyper onyanserat<br />
<strong>och</strong> okritiskt projicerades på förhistoriskt <strong>och</strong> historiskt material. Kvinnorna osynliggjordes i den<br />
arkeologiska tolkningen <strong>och</strong> om dom trots allt tilläts existera så förminskades eller förvanskades ofta<br />
deras betydelse.<br />
Arnold (1991) har belyst problemet med ”furstegraven” i Vix (Frankrike) där gravinventarierna gav<br />
indikationer genom smyckesuppsättningen <strong>och</strong> avsaknaden av vapen att den gravlagda var en kvinna.<br />
Istället för att acceptera att den rika graven kunde vara uppförd över en kvinna gjorde man tolkningen<br />
att ”fursten” nog var en transvestitisk präst. Detta ansåg man förklara både smyckesuppsättningen <strong>och</strong><br />
avsaknaden av vapen. Senare osteologiska undersökningar har dock stärkt hypotesen att den gravlagda<br />
verkligen var en kvinna.<br />
____________________<br />
1<br />
Kritik av vårt samhälles visuella överbetoning i jämförelse med våra andra sinnen har givits av Lazzari (2003: 194-222).<br />
2
Introduktion<br />
Ett annat exempel ger Nelson (1997: 139) då hon tar upp <strong>och</strong> diskuterar existensen av en kvinnlig trupp<br />
i Qin Shihuangdis berömda terrakottaarmé. De flesta av oss känner nog inte ens till att denna kvinnliga<br />
trupp över huvud taget existerar <strong>och</strong> om den kommenteras så tolkas kvinnorna ofta som prostituerade<br />
eller som medföljande ”sällskap” till de manliga krigarna.<br />
Arkeologin som vetenskap var länge genomsyrad av västerländska <strong>och</strong> manscentrerade förhållningssätt,<br />
sannolikt på grund av att det huvudsakligen var vita västerländska män som bedrev forskningen. Arwill-<br />
Nordbladh (2001: 12-25) har dock visat på att det tidigt, redan under början av 1800-talet, fanns kvinnor<br />
som bedrev arkeologisk forskning. De har bara inte givits någon uppmärksamhet, sannolikt eftersom de<br />
i sin samtid utgjorde en minoritet. Dessa kvinnor arbetade ofta utifrån annorlunda perspektiv som<br />
uppmuntrade till tvärvetenskap <strong>och</strong> dialog, förhållningssätt som vi i dag finner intressanta.<br />
Kritiken av det manscentrerade samhället ledde fram till två olika typer av feminism. Den ena, empirisk<br />
feminism, utgick från jämlikhetsperspektivet <strong>och</strong> såg som sin uppgift att motverka avsaknaden av kvinnor<br />
i förhistorien genom att synliggöra dem <strong>och</strong> ofta betona kvinnornas förmåga att anta vad som ansågs<br />
vara manliga roller. I dag kan vi identifiera utvecklingen av denna feminism under parollen ”Kvinnor<br />
kan”.<br />
Den andra typen av feminism, särartsfeminism, växte fram under 1970-talet <strong>och</strong> utgick från<br />
skillnadsperspektivet, där det typiskt kvinnliga betonades <strong>och</strong> hyllades som mer värdefullt i motsats till<br />
det manliga. Varken den ena eller den andra typen av feminism lyckades dock förändra synen på det<br />
manliga <strong>och</strong> kvinnliga såsom na<strong>tur</strong>givna oföränderligheter <strong>och</strong> de båda perspektiven bidrog istället,<br />
under vissa omständigheter, till att konservera redan existerande fördomar (Hjørungdahl 1994; Gatens<br />
1996; Nelson & Ayalon 2001; Arwill-Nordbladh 2001).<br />
Det var främst genom kritiken av särartsfeminismen, <strong>och</strong> synen på det kvinnliga som en na<strong>tur</strong>given<br />
oföränderlighet, som genusperspektivet växte fram (Arwill-Nordbladh 2001). Genusperspektivet innebar<br />
att människan delades in i en biologisk del utifrån kompositionen av genitalier, kromosomer <strong>och</strong><br />
hormoner (kön) <strong>och</strong> en sociokul<strong>tur</strong>ellt konstruerad del eller process (genus), som till skillnad från den<br />
biologiska delen var föränderlig <strong>och</strong> förhandlingsbar. Indelningen innebar att man kunde frångå mänsklig<br />
könsidentitet som något na<strong>tur</strong>givet <strong>och</strong> statiskt <strong>och</strong> istället börja diskutera olika materialiseringar av<br />
genus som inte bara begränsade sig till det manliga eller det kvinnliga. Det öppnades också en möjlighet<br />
för diskussionen av variationer av kvinnlighet <strong>och</strong> manlighet.<br />
Uppdelningen i kön <strong>och</strong> genus har visserligen fungerat som en förlösande kraft för genusforskningen.<br />
Men många inom genusforskningen är kritiska eftersom den ännu inte erbjudit något alternativ då den<br />
polära dikotomin <strong>och</strong> associationen till na<strong>tur</strong> : kul<strong>tur</strong> upprätthålls i <strong>och</strong> med uppdelningen i kön : genus<br />
(se bl a Nordbladh & Yates 1990; Butler 1993; Wennstedt Edvinger 1993; Gatens 1996; Gilchrist 1997;<br />
Meskell 1998; Rautman & Talalay 2000; Nelson & Rosen-Ayalon 2001; Arnold 2001; Lazzari 2003).<br />
Flera av kritikerna menar att vår uppfattning av biologiskt kön också är konstruerat <strong>och</strong> därmed<br />
föränderligt. Vår tvåkönsmodell (baserad på skillnad) introducerades t ex först i <strong>och</strong> med Upplysningen<br />
på 1700-talet.<br />
3
Introduktion<br />
Dessförinnan hade man tillämpat en enkönsmodell (baserad på likhet) där kvinnans kön betraktades<br />
som en inverterad form av mannens (Shilling 1993: 43; Meskell 1998; Arwill Nordbladh 2001: 30-31).<br />
Kritikerna tar fasta på att uppdelningen i kön : genus faktiskt befäster <strong>och</strong> legitimerar att det finns något<br />
som är na<strong>tur</strong>givet <strong>och</strong> beständigt i motsats till det socialt konstruerade när så i själva verket inte är fallet.<br />
De anser att den polära uppdelningen i man <strong>och</strong> kvinna är en social konstruktion <strong>och</strong> inte en biologisk<br />
realitet. Utgår man från kromosomer finns det minst 5 olika kön, där tre visserligen är varianter på de<br />
två dominanta formerna. Men förutom detta finns det även en del komplikationer med sammansättningen<br />
av olika hormoner <strong>och</strong> genitalier som ifrågasätter uppdelningen (Shilling 1993: 52-53). Gatens (1996)<br />
föreslår att vi ska börja använda oss av termen könsrelaterad kroppsbild istället för termen kön som hon<br />
anser väcker associationer till det biologiska. Vi kan också med ganska stor sannolikhet påstå att människan<br />
under förhistorisk tid inte var bekant med kombinationer av hormoner, genitalier <strong>och</strong> kromosomer.<br />
Troligen utgick de istället ifrån egna, kul<strong>tur</strong>bundna kategoriseringar som kan ha förlitat sig mer på<br />
utseende (här kan genitalier, kläder <strong>och</strong> hår spelat en stor roll), beteende eller självuppfattning (Arnold<br />
2001).<br />
Genusperspektivet innebar att forskningen började beakta genus som ett analytiskt begrepp <strong>och</strong> en<br />
samhällsstruk<strong>tur</strong>erande princip. Det teoretiska skiftet, från en processuell till en postprocessuell arkeologi<br />
under 1980-talet, innebar också att genusperspektivet fick starkare förankring inom arkeologin <strong>och</strong> det<br />
bidrog även till teoretisk <strong>och</strong> metodisk utveckling av ämnet. Under 1990-talet blev genusperspektivet en<br />
erkänd del av arkeologin till följd av upprättade nätverk <strong>och</strong> en stor mängd littera<strong>tur</strong> i form av<br />
symposievolymer (t ex Conkey & Gero 1991; Walde & Willows 1991; Moore & Scott 1997; Johnsen &<br />
Welinder 1997; Diaz-Andreu & Sørensen 1998; Wicker & Arnold 1999; Nelson & Rosen-Ayalon 2001)<br />
<strong>och</strong> viktiga monografier (t ex Nelson 1997; Gilchrist 1999; Sørensen 2000; Arwill-Nordbladh 2001).<br />
Skandinavien, Storbritannien <strong>och</strong> USA har varit länge varit ledande områden för genusdiskussionen<br />
då flera framträdande forskare haft sin hemvist där. I Skandinavien har bl a: Arwill-Nordbladh,<br />
Hjørungdal, Engelstad, Sørensen, Damm, Dommasnes, Mandt, Rathje, samt tidskriften K.A.N. Kvinner<br />
i arkeologi i Norge, spelat en stor roll i utvecklingen av genusperspektivet. I Storbritannien känner vi bl a:<br />
Gilchrist, Butler, Moore, Scott, Soafer Derevenski <strong>och</strong> Wylie som framträdande förgrundsgestalter <strong>och</strong><br />
i USA bl a: Claassen, Nelson, Spector, Conkey, Gero, Joyce <strong>och</strong> Meskell. Men diskussionen kom snabbt<br />
att bli internationell då den förts på en internationell arena. I många före detta kolonialstater har<br />
genuskritiken mycket gemensamt med den framväxande postkoloniala teorin som också den skapats<br />
utifrån kritiken av den västerländska, androcentriska världsbilden.<br />
I dag har genusperspektivet, förutom sin roll att bryta upp konventionella kategoriseringar <strong>och</strong> erbjuda<br />
alternativ till den manscentrerade världsbilden, också etablerat sig i en rad mer övergripande<br />
frågeställningar inom arkeologin. Dessa berör bl a frågor om identitetsuppfattning eller tillhörighet,<br />
arbetsfördelning <strong>och</strong> praktiker, ideologi, rumslighet, relationer <strong>och</strong> makt, kroppslighet <strong>och</strong> uttryck,<br />
presentation <strong>och</strong> narrativ eller rent av själva arkeologiämnets sociologi. Det sistnämnda är en fortsatt<br />
kritik av att en mansdominerad forskning reproducerar ett manscentrerat språk <strong>och</strong> en manscentrerad<br />
världsbild.<br />
4
Introduktion<br />
Ett bra exempel på detta egocentriska problem kan vara att visa på en undersökning som Baker (1997)<br />
gjorde med barn för att se om barn skulle ingå i förhistorien om de uppmanades att själva skriva berättelser<br />
om den. När barnen skrev var det en självklarhet att de själva ingick i berättelsen <strong>och</strong> faktum är att de<br />
blev centrala i berättelserna. Kanske är detta en lärdom att vi hela tiden skriver utifrån oss själva <strong>och</strong><br />
våra referensramar <strong>och</strong> att vägen till en mer mångfacetterad <strong>och</strong> varierad förhistoria inbegriper att fler<br />
olika typer av människor tillåts vara med <strong>och</strong> inspirera till <strong>och</strong> skapa den. Här har särskilt<br />
arkeologiutbildningen en viktig framtida roll att spela.<br />
Persson (1994) menar att nyheter, motsägelser <strong>och</strong> det komplexa tilltalar kvinnor mer än män. Kanske<br />
handlar det inte nödvändigtvis om manligt : kvinnligt utan om strävanden från den röst som inte tillåts<br />
vara med <strong>och</strong> bestämma i samtalet. Att befinna sig i ett maktunderläge (oavsett kön eller ålder) kan bidra<br />
till att personen söker nya vägar för att få uttrycka sig. Från ett dominerande perspektiv handlar<br />
konserverandet av en maktposition ofta om att skaffa sig en klar överblick för att upprätthålla stabilitet.<br />
I denna position blir entydighet, stereotyper <strong>och</strong> na<strong>tur</strong>liga oföränderligheter önskvärda. Från ett<br />
underordnat eller förhandlande perspektiv handlar det istället om att ifrågasätta verklighetsförankringen<br />
i maktperspektivet för att kunna ta plats i uppbyggandet av en ny eller korrigerad världsbild. I samband<br />
med förändring eller andra typer av förnyelse finns ofta plats för en ökad förhandling.<br />
Ett aktuellt problem för genusperspektivet är att det fortfarande inte har inkluderats tillräckligt i<br />
arkeologisk forskning, utan skapat ett eget forskningsfält beståendes företrädesvis av kvinnor som refererar<br />
till varandra. Denna separering gör visserligen genusperspektivet synligt <strong>och</strong> starkt, men i styrkan av<br />
varandra finns också en risk för marginalisering <strong>och</strong> parallellisering i förhållande till den övriga världen<br />
(Johansson 1994; Nelson 1997; Moore & Scott 1997; Boyd 1997; Lazzari 2003). Konkreta exempel på<br />
detta tvetydliga separationsfenomen utgörs bl a av Kvindemuseet i Århus (Porter 1994, 1996) <strong>och</strong> de<br />
kvinnohistoriska samlingarna vid Göteborgs universitetsbibliotek.<br />
Sørensen (2000) menar att alla arkeologer måste lära sig att tänka med genus <strong>och</strong> se det som en<br />
möjlig praktisk tillämpning inom arkeologin istället för att se det som en teoretisk eller politisk övertygelse.<br />
Vi måste också vara observanta på i vilka kontexter som genuskonstruktioner kan ha uttryckts materiellt<br />
<strong>och</strong> ha varit meningsbärande. Det finns na<strong>tur</strong>ligtvis många samhällsstruk<strong>tur</strong>erande principer utöver<br />
genus, t ex klass <strong>och</strong> ålder som beroende av kontext kan vara överordnade. Det viktiga ur ett framtida<br />
perspektiv är inte att bli genusforskare utan att bli genusmedveten såväl i samtiden som vid konstruktionen<br />
av kategorier <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er i förhistorien. På så sätt öppnar vi för att förhistorien kan ge oss alternativ<br />
<strong>och</strong> inneha en konstruktiv roll i vårt samhälle istället för att bara vara en självreflekterande spegel där vi<br />
kan förlora oss själva i narcissism.<br />
Arkeologin har en mycket nära relation till studiet av ”det andra”. I ett fritt, accepterande <strong>och</strong><br />
respekterande samhälle kan den ge oss glimtar av andra mänskliga verkligheter <strong>och</strong> alternativa sätt att<br />
förstå världen då den delvis frigör oss från vår egen föreställningsvärld <strong>och</strong> dess värderingar. Burström<br />
menar att arkeologi, liksom science fiction, erbjuder samtidsreflektion, fast i motsatta tidsriktningar<br />
(Burström 2004: 11-22).<br />
5
Introduktion<br />
Det förflutna <strong>och</strong> det imaginära kan i framtiden <strong>och</strong> med globaliseringsprocessen bli den viktigaste<br />
inspirationskällan till nya eller alternativa världar.<br />
Kritiken som givits det västerländska, vetenskapliga paradigmet handlar om hur vi konstruerar vår bild<br />
av världen <strong>och</strong> att bilden är snedvriden, ofullständig, uteslutande, orättvis <strong>och</strong> förenklad. Nog är det så<br />
att vi måste förstå världen genom våra sinnen <strong>och</strong> kommunicera den med konstruerade språk, men<br />
dessa struk<strong>tur</strong>er bör vara anpassliga <strong>och</strong> inte begränsade? Risken finns att bilden av verkligheten tar<br />
över verkligheten <strong>och</strong> skapar obalans samtidigt som samhällets struk<strong>tur</strong>er, vilka vi skapat för att underlätta<br />
kommunikation <strong>och</strong> utveckling (läs förändring), istället börjar begränsa oss.<br />
Den kanske hårdast åtskruvade grundbulten i vårt västerländska vetenskapsparadigm är hävdandet av<br />
det rationella <strong>och</strong> reella. Företeelser som i sig är sociokul<strong>tur</strong>ellt <strong>och</strong> kontextuellt avhängiga. Kritik kan<br />
visserligen börja skönjas i främst feministisk <strong>och</strong> filosofisk littera<strong>tur</strong> (Gatens 1996) där Spinozas gamla<br />
tankar att fantasi <strong>och</strong> passion inte var ovärdiga komponenter i filosofisk analys, då det kunde indikera<br />
det som var det framtida möjliga, lyfts fram. Bailey (1988: 149-151) talar om den förtrollade världen i<br />
kontrast till den rationella systemvärlden. En värld där förändring, intuition, nyheter <strong>och</strong> ovanligheter<br />
kan användas för att bryta igenom det rationella förnuftet. Att människor inte alltid är rationella <strong>och</strong> att<br />
det föreställda kan fungera som en verklig kraft är något som också arkeologer bör vara uppmärksamma<br />
på, då rationalitet <strong>och</strong> förnuft kanske främst är ledord för vår egen samtid (se t ex Le Goff 1988). Vad<br />
rationalitet <strong>och</strong> förnuft innebär behöver inte heller nödvändigtvis vara (eller ha varit) detsamma i alla<br />
möjliga samhällen. Grosz (1999) visar genom en realiseringsprocess på relationen mellan det möjliga,<br />
det virtuella <strong>och</strong> det verkliga. I processen som producerar verkligheter smalnar möjligheterna av samtidigt<br />
som existensberättigandet i motsatt riktning ökar.<br />
Museet som institution står i ljuset av ovan beskrivna kritik <strong>och</strong> situation inför en enorm utmaning.<br />
Reaktionen mot den västerländska, vetenskapliga paradigmen innebar förutom att museets<br />
identitetsskapande karaktärer bröts ner också en kritik över hur museet använts som ideologiskt verktyg<br />
<strong>och</strong> hur förhistoria <strong>och</strong> historia skapats för att legitimera samtida politiska syften. Röster finns för att<br />
museet måste ta på sig en mer utmanande <strong>och</strong> samhällskritisk roll där en dialog förs hur vi ser på <strong>och</strong><br />
skapar definitioner <strong>och</strong> kategorier. Museet bör också lyfta fram hur <strong>och</strong> att vi kan bryta ner idén av<br />
na<strong>tur</strong>liga <strong>och</strong> oföränderliga kategorier samt lära oss att skifta mellan olika subjektspositioner istället för<br />
att bara utgå ifrån oss själva (Riegel 1996: 83-104; Kreps 2003).<br />
Museet för i ett slags heterotopia2 samman föremål <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er från olika tider <strong>och</strong> rum som<br />
egentligen inte hör samman (Foucault 1986; Hetherington 1996: 153-176) <strong>och</strong> den platslösa platsen kan<br />
därmed utmana vår syn på verkligheten.<br />
____________________<br />
2 Termen ”heterotopia” kommer ursprungligen från anatomin där det återger kroppsdelar som sitter fel, saknas, är extra<br />
eller främmande. I filosofin återger termen platser där saker samlas som egentligen inte borde finnas tillsammans eftersom<br />
de från början varit separerade i tid <strong>och</strong> rum. Sådana platser eller representationer kan skapa förvirring eftersom de<br />
erbjuder ett alternativ mellan kaos <strong>och</strong> ordning (Hetherington 1996). Foucault använde termen (1986) för att illustrera<br />
”platslösa platser” som skapades genom kompositioner <strong>och</strong> rörlighet, det bästa exemplet ansåg han utgöras av skeppet.<br />
6
Introduktion<br />
Risker finns dock att museet undviker sin samhällskritiska roll som intellektuell arena <strong>och</strong> istället faller<br />
tillbaka på den andra sidan av sitt syfte <strong>och</strong> gör förhistoria <strong>och</strong> historia till något neutralt, ofarligt <strong>och</strong><br />
underhållande (Zolberg 1996: 69-82).<br />
Ett annat problem med liknande konsekvenser <strong>och</strong> som Kreps (2003) tar upp är vår västerländska<br />
tendens till att avkontextualisera <strong>och</strong> alienera objekten så vi istället kan romantisera dem. Om detta sker<br />
blir museet en plats för romantisk eskapism istället för en kreativ samhällsarena.<br />
Tidsbegränsad, aktuell forskning vid museerna har med bakgrund i ovan beskrivna problematik <strong>och</strong><br />
kritik blivit en framtida möjlighet. Museerna blir mer levande då de tillåts att andas med tiden istället för<br />
att förklara <strong>och</strong> legitimera den. Ett fenomen som på senare tid vunnit alltmer popularitet på museer är<br />
att frångå traditionella kategoriseringar baserade på t ex tid <strong>och</strong> rum <strong>och</strong> istället arbeta friare med<br />
utgångspunkt från olika teman. Det är dock viktigt att inte låta det ena ske på bekostnad av det andra.<br />
Museet har en pågående biografi, en livslinje, <strong>och</strong> det är viktigt att låta museiidentiteten förändras<br />
utifrån sin kropp <strong>och</strong> sina förutsättningar. Att behålla en form eller kropp som tillåts växa men som har<br />
en full garderob <strong>och</strong> som att då <strong>och</strong> då tillåts att byta kläder är önskvärt. Om förändringen blir för<br />
omfattande kan museets identitet gå förlorad <strong>och</strong> människor kommer genom förändringen att se något<br />
nytt <strong>och</strong> annat.<br />
Det är med denna bakgrund <strong>och</strong> ur detta perspektiv vi bör se Statens historiska museers senaste<br />
Forsknings- <strong>och</strong> utvecklingsprogram (framtaget under 2002), vilket utgår från fyra teman: <strong>Människan</strong>,<br />
Identitet, Kommunikation <strong>och</strong> Interaktion samt Materiell kul<strong>tur</strong>, varav ”<strong>Människan</strong>” är ämnet för denna<br />
första utredningsrapport.<br />
Syfte<br />
Denna utredningsrapports syfte är att skapa en kunskapsöversikt kring temat ”<strong>Människan</strong>” där nya,<br />
aktuella perspektiv på människan inom arkeologisk forskning kommer att diskuteras för att bredda våra<br />
synsätt <strong>och</strong> utveckla vårt kunskapssökande. Syftet är också att lyfta fram material, idéer <strong>och</strong> ämnen som<br />
inte tidigare har fokuserats eller som på grund av våra kategoriseringar <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er blivit undanskymda.<br />
Orsakerna till den undanskymda positionen kan vara flera, t ex att de anses vara för svåra, förbjudna<br />
eller olämpliga, ointressanta, bortglömda eller helt enkelt ännu inte formulerade.<br />
Rapportens mer praktiska syfte är också att fungera som grundmaterial <strong>och</strong> inspirationskälla för<br />
framtida större forskningsprojekt <strong>och</strong> den nya förhistoriska basutställningen på Historiska museet.<br />
Problemformulering<br />
Problematiseringen av temat ”<strong>Människan</strong>” kan formuleras genom frågorna:<br />
• Vad är människan?<br />
• Vad var människan?<br />
• Vad kan/vill människan bli?<br />
7
Introduktion<br />
Frågorna handlar om förfluten, samtida <strong>och</strong> framtida syn på <strong>och</strong> uppfattning av människan <strong>och</strong> vad<br />
som är typiskt mänskligt. Arkeologin <strong>och</strong> dess studier av förhistoriska material har en viktig roll att spela<br />
inom samtliga frågor. Genom att visa på alternativa synsätt <strong>och</strong> uppfattningar av människan <strong>och</strong> det<br />
mänskliga i förfluten tid kan perspektiv ges på vad människan är i dag <strong>och</strong> det kan därmed också bidra<br />
till ökade möjligheter för vad vi kan <strong>och</strong> väljer att bli i framtiden. Vi påbörjar med rapporten som<br />
utgångspunkt en resa: <strong>Människan</strong> <strong>tur</strong> <strong>och</strong> re<strong>tur</strong>. Vi ger oss i väg ut i världen <strong>och</strong> tillbaka i tiden för att<br />
möta det/de andra så vi slutligen kan återvända till oss själva (tolkning) <strong>och</strong> omskapa oss själva<br />
(presentation) med nya perspektiv <strong>och</strong> ny kunskap.<br />
Disposition <strong>och</strong> agenda<br />
Den mer allmänt hållna <strong>och</strong> direktionsgivande introduktionen följs av tre mindre kapitel varav det<br />
första, ”<strong>Människan</strong>”, tar upp människan som samhällelig identitetskategori, uppfattningen av hennes<br />
fysiska sammansättning, praktiker <strong>och</strong> unika egenskaper liksom värderingen vi tillskriver henne. Det<br />
efterföljande kapitlet ”<strong>Människan</strong> i omvärlden” vidgar perspektivet från individen <strong>och</strong> diskuterar olika<br />
former av grupperingar av människor <strong>och</strong> hur människan förhåller sig till samhälleliga struk<strong>tur</strong>er <strong>och</strong><br />
kategoriseringar i form av intryck, uttryck <strong>och</strong> avtryck.<br />
För att undvika en distansering från det arkeologiska materialet <strong>och</strong> att falla in i en filosofisk,<br />
existentiell diskussion följer därefter kapitlet ”<strong>Människan</strong> i det arkeologiska materialet”. Kapitlet<br />
konkretiserar hur vi kan studera människan <strong>och</strong> det mänskliga som det är uttryckt i det arkeologiska<br />
källmaterialet. Det behandlar även hur vi som människor i dag förhåller oss till nutid i dåtid (projicering)<br />
<strong>och</strong> dåtid i nutid (återkoppling till det förflutna). I kapitlen ingår även mer konkreta projektförslag. En<br />
betoning utifrån temat ”<strong>Människan</strong>” kommer i takt med tidens tecken att ligga på den mänskliga kroppen<br />
som artefakt, uttryck <strong>och</strong> upplevelse.<br />
Rapportens tre nästföljande kapitel, inom vilka också mer konkreta projektförslag ingår, är medvetet<br />
disponerad i form av en språklig metafor av individens livscykel. Rubrikerna ”<strong>Människan</strong> som Skapare”,<br />
”<strong>Människan</strong> som Förändrare”, ”<strong>Människan</strong> som Förstörare” <strong>och</strong> ”<strong>Människan</strong> presenterad” återger<br />
människans födelse, liv, död <strong>och</strong> eventuella reinkarnation eller återupptagande i framtiden.<br />
Livscykelmetaforen bör ses som ett till tid <strong>och</strong> rum kompletterande ramverk för arkeologisk forskning<br />
kring människan <strong>och</strong> utifrån människan som meningsskapande aktör. Under rubriken ”<strong>Människan</strong><br />
presenterad” diskuteras även förslag till riktlinjer för den framtida förhistoriska basutställningen på<br />
Historiska museet. Jag vill redan här påpeka att mina förslag utgår från mig själv personligen som arkeolog<br />
med intresse av presentation <strong>och</strong> utställningar. Jag saknar helt erfarenhet av praktisk<br />
utställningsproduktion så mina förslag bör beaktas utifrån detta perspektiv.<br />
Rapportens upplägg <strong>och</strong> innehåll kommer också att följa en agenda då författaren även har för avsikt att<br />
lyfta fram <strong>och</strong> förnya inte bara forskningens ämnesområden <strong>och</strong> material utan också själva<br />
utgångspositionen för forskningen.<br />
8
Introduktion<br />
Denna förnyelse tar vara på aktuell forskningskritik (återgiven i Bakgrund) <strong>och</strong> nya teoretiska <strong>och</strong> metodiska<br />
förutsättningar samtidigt som den försöker uppmuntra till alternativa perspektiv på användningen av<br />
källmaterialet. För att vara så tydlig som möjligt redovisar jag agendan nedan under följande kursiverade<br />
ledord:<br />
Bredda istället för att ersätta<br />
I dagens samhälle har behovet av anpassning <strong>och</strong> förändring blivit allt tydligare då mening <strong>och</strong> sanning<br />
i någon mån förhandlas fram <strong>och</strong> i största mån konstrueras istället för att na<strong>tur</strong>ligt existera.<br />
I den ständiga <strong>och</strong> allt snabbare förändringsprocessen där allt fler gränser suddas ut skulle denna sociala<br />
konstruktionism kunna tyckas riskera att radera identiteter <strong>och</strong> tillsammans med globaliseringsprocessen<br />
förstärka densamma. Men, istället märks alltmer en annan typ av identitetsuppbyggande som inte baseras<br />
på likheter eller skillnader utan på hävdandet av unika egenskaper <strong>och</strong> situationsbundna förutsättningar.<br />
Kanske är det ett resultat av att vår samtida kul<strong>tur</strong> alltmer domineras av simuleringar där föremål saknar<br />
ett tydligt ursprung, referens <strong>och</strong> grund (Baudrillard 2001). Det ”äkta” behöver inte längre vara<br />
ursprungligt, först eller annorlunda, utan det viktiga är att dess identitet är trovärdig utifrån form,<br />
innehåll <strong>och</strong> kommunicerande yta. Identitetens värde ges utifrån dess kapacitet att utnyttja sin inneboende<br />
karaktär <strong>och</strong> dess kontextuella förutsättningar.<br />
Den viktiga lärdomen här är att om du, institution, människa eller företag, vill överleva <strong>och</strong> utvecklas<br />
så måste du utgå från den du är, lyfta fram det individuellt unika <strong>och</strong> utnyttja dina förutsättningar i det<br />
föränderliga <strong>och</strong> ständigt pågående samtalet. I vår moderna värld har profilering blivit det bästa färdmedlet<br />
för social ordning (Baudrillard 2001). För musik- <strong>och</strong> reklamindustrin har detta varit tydligt under en<br />
längre period, men hos de statliga institutionerna som än så länge är för upptagna med att försöka<br />
uppfatta <strong>och</strong> reflektera över de förändrade villkoren sker denna anpassning betydligt långsammare.<br />
Antagligen på grund av att de själva länge har haft patent på identitetsskapandet <strong>och</strong> de stora sanningarna<br />
utifrån skillnader, likheter <strong>och</strong> ursprung. Att ständigt byta ut <strong>och</strong> ersätta det unika för att anpassa sig kan<br />
leda till identitetskris <strong>och</strong> slutligen identitetsförlust. Nyckelordet är att förädla istället för att förvandla.<br />
Ge inte upp det du är – utnyttja det. Under dessa ledord att bredda istället för att ersätta, att förädla,<br />
istället för förvandla inordnar sig även genusperspektivet i dess inkluderande form. Att bredda sin<br />
kunskap <strong>och</strong> tillåta fler möjligheter betyder inte att man förlorar överblicken eller den röda tråden i ett<br />
resonemang. Inte heller betyder det att man lämnar dörren öppen för en värdefri relativism. Det är<br />
omöjligt att undvika generaliserande argument i forskning <strong>och</strong> inte heller önskvärt då generaliseringar<br />
<strong>och</strong> värderingar skapar en intressant <strong>och</strong> kreativ dynamik genom att andra kan ifrågasätta dem. Vad<br />
detta resonemang möjliggör är däremot en mer mångfacetterad analys som genom sina många<br />
komponenter löper mindre risk att styras av samtida värderingar <strong>och</strong> syften. Är det inte så att en mosaiks<br />
mönster eller bild blir allt klarare med det ökande antalet bitar den innehåller?<br />
Relatera, samla <strong>och</strong> komponera istället för att dela upp <strong>och</strong> värdera<br />
Att dela upp världen i motsatta par har varit en övergripande struk<strong>tur</strong> i både väst <strong>och</strong> öst under lång tid.<br />
I väst har denna struk<strong>tur</strong> befästs genom den så kallade kartesianska dualismen, vilken dessutom kan<br />
karaktäriseras som hierarkisk <strong>och</strong> hävdande.<br />
9
Introduktion<br />
Den österländska modellen, kanske mest känd genom ”Yin <strong>och</strong> Yang”, är mer jämlik <strong>och</strong> erkänner de<br />
olika polernas inneboende relation till varandra, till skillnad från den västerländska modellen som betonar<br />
skillnaderna. Ett stort problem är också att polariseringen ses som en na<strong>tur</strong>given oföränderlighet <strong>och</strong><br />
att associationsrelaterade par ofta övertar mallens värderingsmönster. Kul<strong>tur</strong> : na<strong>tur</strong> kan på så sätt<br />
associeras med subjekt : objekt som i sin <strong>tur</strong> kan relateras till aktiv : passiv <strong>och</strong> till man : kvinna. I<br />
slutändan har kvinnan blivit na<strong>tur</strong>, objekt <strong>och</strong> passiv medan mannen får stå för kul<strong>tur</strong>, subjekt <strong>och</strong> aktiv.<br />
Det kan verka logiskt att följa en dikotomi genom association men mallen förvränger verkligheten <strong>och</strong><br />
riskerar påverka den.<br />
Resultatet blir en generaliserad <strong>och</strong> förenklad bild av världens materialiteter som också skapar en förvrängd<br />
bild av stabilitet i fråga om uppdelning <strong>och</strong> maktfördelning.<br />
Ett genomgående drag i denna rapport kommer vara att ge alternativ till dessa dikotomier, som jag<br />
dessutom inte heller anser uppfyller kravet för att kallas en struk<strong>tur</strong>. Kravet på att minst tre komponenter<br />
ska ingå i en struk<strong>tur</strong> bör vara avgörande. Det enklaste sättet att uppfylla kravet är att tillföra en tredje<br />
övergripande komponent som inkapslar de båda polerna. Ett exempel kan vara att tillföra begreppet<br />
människa i diskussionen av man <strong>och</strong> kvinna. I dikotomin na<strong>tur</strong> : kul<strong>tur</strong> blir motsvarande begrepp värld.<br />
Ett annat sätt är att tillföra en eller flera mellanliggande eller utanförliggande komponenter <strong>och</strong> på så<br />
sätt skapa en eller flera broar mellan de två polerna. Man kan också, helt enkelt, skapa flera poler. Detta<br />
innebär inga som helst problem då paren i jämförelse med verkligheten aldrig är absoluta motsatser<br />
utan mer framträder som extremer eller dominanter på en skala. Tillämpningen löser upp fixerandet av<br />
motsatser <strong>och</strong> öppnar upp för diskussion av det som tidigare osynliggjorts eftersom det ”fallit mellan<br />
stolarna”.<br />
Förutom skapandet av alternativa komponenter, som tillåter dikotomin att bli en struk<strong>tur</strong> mer lik<br />
verkligheten, är det också nödvändigt att bryta illusionen av stabilitet <strong>och</strong> permanens i relation till<br />
hierarkiska positioner. Värderingen är nödvändig i ett samhälle <strong>och</strong> ofta oundviklig eftersom den ingår<br />
i formerandet av identiteter <strong>och</strong> ideologiska förhållningssätt, men insikten att värderandet är situations<strong>och</strong><br />
kontextbundet istället för essentiellt sanktionerad, öppnar för en förhandlingsbar <strong>och</strong> till verkligheten<br />
mer anpassningsbar modell.<br />
Våga komplicera<br />
Eftersom det finns så lite material kvar av de förflutna samhällssystem <strong>och</strong> människor som vi som<br />
arkeologer försöker studera, är det lätt att vi underskattar komplexiteten i deras samhällsbyggen. Som<br />
forskare eller betraktare av förhistorien ställer vi ofta frågor som vi förväntar oss kunna svara ja eller nej<br />
på <strong>och</strong> vi rör oss ofta med formuleringar av typen: antingen… eller. Vi underskattar betydelsen av<br />
situation, kontext <strong>och</strong> inre spänningar i systemen eller bilderna som vi upprättar över förhistorien. Vi<br />
eftersträvar enkelhet, resultat <strong>och</strong> tydliga svar på tydliga frågor.<br />
Jag anser att denna rädsla för att tillåta förhistoriska samhällen att vara komplexa begränsar oss från<br />
att utveckla nya intresseområden <strong>och</strong> frågor, särskilt kring det som är typiskt mänskligt. Vi är, då som nu<br />
<strong>och</strong> säkerligen även i framtiden, komplicerade varelser som är anpassningsbara, manipulativa <strong>och</strong> varierade.<br />
Vi underskattar även oss själva då vi är rädda för att ta oss vatten över huvud.<br />
10
Introduktion<br />
Att reproducera <strong>och</strong> beskriva är tryggt, accepterat <strong>och</strong> säkert, men om vi tänker efter inte det minsta<br />
utmanande.<br />
Språk <strong>och</strong> speciellt språkliga metaforer är ett outtalat maktredskap<br />
Det är viktigt att vara medveten om att språket är en konservativ men utvecklingsbar struk<strong>tur</strong> som<br />
samtidigt, då det möjliggör kommunikation människor emellan, mer eller mindre omedvetet styr våra<br />
tankars associationer <strong>och</strong> likaledes begränsar vår uttryckta kommunikation. Beroende på vilka ord,<br />
ordkombinationer, metaforer, metonymier, liknelser eller andra troper som vi använder oss av, <strong>och</strong> i<br />
vilken kontext dessa presenteras, så skapas medföljande associationer vilka innebär att outtalade men<br />
bakomliggande struk<strong>tur</strong>er <strong>och</strong> fördomar reproduceras <strong>och</strong> förmedlas i samband med kommunikationen.<br />
Liknelser <strong>och</strong> metaforer är mycket effektiva i detta hänseende <strong>och</strong> används mer3 eller mindre medvetet<br />
av människan för att skapa medföljande associationer <strong>och</strong> tankestruk<strong>tur</strong>er.<br />
Att språket fungerar på detta sätt även inom arkeologin har observerats <strong>och</strong> diskuterats av en rad<br />
forskare, särskilt inom genusperspektivet. Användandet av militära metaforer inom arkeologin har ansetts<br />
legitimera <strong>och</strong> reproducera en androcentrisk världsbild. Nelson (1997: 25) menar att antagandet att<br />
kul<strong>tur</strong> är av <strong>och</strong> för män är så djupt rotat i den arkeologiska retoriken att där finns en fara i att det<br />
passerar obemärkt. Andra metaforer, som tjänat liknande syfte, är den romantiska bilden av arkeologen<br />
som äventyrare, hjälte, cowboy eller erövrare. Samtliga roller är vanligen representerade av män (se bl a<br />
Sørensen 2000: 37; Joyce 2002: 21-29; Arwill-Nordbladh 2001: 21-24; Nelson 1997: 25-42; Johansson<br />
1994: 17; Porter 1994; Meskell 1998). Försök har dock gjorts att aktivt tillämpa mer neutrala metaforer<br />
i textproduktionen. Dessa har bl a tagit upp arkeologen som kompositör, speciellt inom olika<br />
bildkonstformer (Butler 1990, 1993; Spector 1993).<br />
En ökad medvetenhet i användandet av våra språkliga metaforer kan bidra till möjligheter för<br />
arkeologin att finna nya, kanske mer jämlika vägar som i sin <strong>tur</strong> kan förändra vår bild av verkligheten <strong>och</strong><br />
i förlängningen bilden av oss själva. Språket är alltså ett maktverktyg som kan <strong>och</strong> bör beaktas mer<br />
medvetet, både ur läsarens/lyssnarens som skaparens perspektiv.<br />
Utgå från allomfattande begrepp <strong>och</strong> låt sedan materialet indikera kategoriseringar<br />
Ett aktivt sätt att undvika att språket styr vår kunskap <strong>och</strong> våra associationer är att utgå från mer<br />
allomfattande begrepp i forskningen <strong>och</strong> att sedan låta det arkeologiska materialet indikera<br />
underavdelningar eller kategorier som kan samlas inom begreppet. På så sätt kan man behålla överblicken<br />
utan att påtvinga materialet mer karaktäriserande former. Materialet ges också större respekt då vi medvetet<br />
närmar oss det med öppna sinnen <strong>och</strong> med en önskan att det ska överraska oss <strong>och</strong> lära oss något nytt<br />
istället för att bara sortera in det i färdiga <strong>och</strong> namngivna fack.<br />
____________________<br />
3<br />
T ex i propaganda <strong>och</strong> reklam.<br />
11
Introduktion<br />
12
2 2 Människ <strong>Människan</strong><br />
Människ an<br />
<strong>Människan</strong><br />
<strong>Människan</strong> i mötet med det andra<br />
<strong>Människan</strong>, med bakgrund i att hon är en genom språket återgiven <strong>och</strong> formulerad kategori, är en<br />
konstruktion skapad utifrån en genom våra sinnen uppfattad <strong>och</strong> förstådd verklighet. Som konstruktion<br />
är synen på henne föränderlig men den är samtidigt uppbunden vid den uppfattade <strong>och</strong> förstådda<br />
verkligheten som i sin <strong>tur</strong> är grundad på de i världen förekommande materialiteterna. Material <strong>och</strong><br />
kompositioner av material i världen blir genom människan materialiserat <strong>och</strong> förstås genom bruk liksom<br />
skapandet av kategorier, identitetstillhörigheter <strong>och</strong> deras relationer till varandra. Även det immateriella<br />
kan anses inneha en pseudomaterialitet då det tillåts existera <strong>och</strong> relatera till andra kategorier i ett<br />
betydelsesystem.<br />
Formerandet av kategorier kan enligt det västerländska vetenskapsparadigmet utgå ifrån betoningen<br />
av likhet respektive skillnader. Genom att skapa skillnader <strong>och</strong> dra upp gränser, skapar man också likheter<br />
<strong>och</strong> samhörighet som håller ihop grupperingar (Sørensen 2000: 86). Att utgå ifrån likheter är den mest<br />
grundläggande funktionen <strong>och</strong> innebär att en människa känner igen en annan människa genom att hon<br />
ser sig själv i den andra. Genom att betona skillnader ökar konstruktionsförfarandet <strong>och</strong> därmed<br />
dynamiken. Skillnader <strong>och</strong> likheter som inte existerar fysiskt kan när frågan gäller människor konstrueras<br />
genom applicerandet <strong>och</strong> attribuering av material. Exempel kan vara genom klädedräkt, frisyrer, smyckeseller<br />
vapenuppsättningar. Dessa konstruerade skillnader kan göras mer eller mindre permanenta utifrån<br />
behov <strong>och</strong> kan i samband med mer stabila identitetsgrupperingar som etnicitet, klass eller kön även<br />
omfatta mer permanenta kroppsomformningar. Denna formering av kategorier <strong>och</strong> tillhörande<br />
identitetsuppfattning genom likheter eller skillnader (företrädesvis visuella <strong>och</strong> tillhörande individer)<br />
bör kompletteras med möjligheten att formera kategorier <strong>och</strong> identiteter genom extraktion av essenser<br />
(t ex ämnen, attribut eller vätskor) som kan reproduceras eller bytas ut. Socialantropologen Marilyn<br />
Stratherns arbeten i Melanesien har visat att genus i småskaliga samhällen kan formas på detta sätt<br />
(Whitehouse 2001). Kanske kan denna typ av identitets- eller kategoriformering liknas med den<br />
postmoderna trenden att konstruera identitet genom förädling som hävdar trovärdighet genom<br />
utnyttjandet av inneboende unika egenskaper <strong>och</strong> situationsbundna förutsättningar.<br />
Gruppformeringar inom <strong>och</strong> mellan människor kan alltså göras med (likhet/fusion), mot (skillnad/<br />
fission) eller ”inifrån <strong>och</strong> utifrån” d v s genom förädling där trovärdig identitet skapas utifrån<br />
kontextsammanhörande egenskaper hos form, innehåll <strong>och</strong> kommunicerande yta. Dessa<br />
gruppformeringar inom <strong>och</strong> mellan människor görs alltså utifrån företrädesvis synliga eller synliggjorda<br />
<strong>och</strong> till individen tillhörande former eller egenskaper. De kan också aktiveras utifrån framdragandet av<br />
essenser som kan symbolisera egenskaper vilka människan kan välja att reproducera eller byta ut. Ofta<br />
används en kombination av sätten som gärna uttrycker identitet genom visuell materialitet som i sin <strong>tur</strong><br />
kan aktiveras utifrån kontext.<br />
Den mest allomfattande <strong>och</strong> konstruerade kategorin som människan förhåller sig till i vår samtida<br />
världsbild är det materiella. Det materiella kan av oss i sin <strong>tur</strong> delas in i det organiska <strong>och</strong> det oorganiska<br />
som i sin <strong>tur</strong> kan delas in i växt-, djur- <strong>och</strong> mineralriket. <strong>Människan</strong> sorterar här under djurriket.<br />
13
<strong>Människan</strong><br />
Men om vi lämnar den strikt vetenskapliga världsbilden <strong>och</strong> öppnar upp för en mer mänskligt påverkad<br />
värld blir kategorierna genast flera, t ex: materialitet, immaterialitet, växter, djur, människor samt andra<br />
varelser <strong>och</strong> gudar. Dessa kategorier kan sammanfattas under grupperingen skapelsekategorier (se bl a<br />
Jennbert 2004; Meskell & Joyce 2003: 79; Fredell 2003a: 51f). Den judisk-kristna traditionen har förstärkt<br />
gränserna mellan dessa kategorier (Meskell & Joyce 2003: 83), <strong>och</strong> särskilt betonat människans position<br />
<strong>och</strong> dualistiska na<strong>tur</strong> genom att ställa henne mot de andra kategorierna <strong>och</strong> objektifiera dem (Baudrillard 2001: 108).<br />
Att denna uppdelning inte alltid varit så tydlig som vi uppfattar den i dag talar det arkeologiska<br />
materialet för. Intressanta arkeologiska studier har gjorts som tar upp människans relation till olika djur<br />
under järnåldern utifrån bild-, fynd- <strong>och</strong> textmaterial (Wiker 2001, 2004; Hedeager 2004). Mycket tyder<br />
på att gränsdragningen mellan djur <strong>och</strong> människa har varit betydligt lösare <strong>och</strong> att människor <strong>och</strong><br />
framförallt gudar kunde skifta form <strong>och</strong> under vissa omständigheter kommunicera med djuren.<br />
Kombinationer <strong>och</strong> i några fall placeringen av djurben i gravar kan också väcka intressanta frågor,<br />
oavsett tidsperiod. Att lösare gränser funnits mellan människor, djur <strong>och</strong> materialitet diskuteras även av<br />
Gansum & Hansen (2004) i samband med användandet av benkol i smidesprocessen av järn till stål.<br />
Stöd för hypotesen att föremål kan erhålla mänskliga namn <strong>och</strong> egenskaper ges även i text- <strong>och</strong> bildmaterial<br />
(Eddorna, sagorna <strong>och</strong> de tidigaste runinskrifterna på vapen <strong>och</strong> dräktdetaljer – se Stoklund 2003).<br />
Även tillämpningen av genusperspektiv på fenomen i na<strong>tur</strong>en <strong>och</strong> materiell kul<strong>tur</strong> innehar en stor<br />
potential. Relationer till vad som uppfattas som manligt <strong>och</strong>/eller kvinnligt i na<strong>tur</strong>en t ex bergstoppar,<br />
sjöar, floder, träd, vägar eller i olika material <strong>och</strong> föremål kan vara ett sätt att representera <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>era<br />
samhällets värderingar.<br />
14<br />
PROJEKTFÖRSLAG 1<br />
”Män i djur”: Mänsklig identitetskonstruktion <strong>och</strong> metamorfos under nordisk äldre järnålder <strong>och</strong> folkvandringstid.<br />
Bakgrund, tid <strong>och</strong> rum:<br />
I dag lever vi i ett samhälle som tydligt separerar människan som kategori gentemot djur, na<strong>tur</strong> <strong>och</strong> andra<br />
materialiteter. Men har det alltid varit så? Har det funnits möjligheter att i vissa situationer eller under vissa<br />
omständigheter lösa upp gränserna <strong>och</strong> koppla ihop oss med eller uppgå i andra varelser, material eller krafter?<br />
Under folkvandringstid etableras i Norden en särpräglad djurornamentik där människa <strong>och</strong> djur presenteras<br />
i upplösta <strong>och</strong> ibland blandade eller dubbeltydiga former (Hedeager 2004). Djur har redan sedan tidigare, under<br />
förromersk <strong>och</strong> romersk järnålder, varit attribuerande för vissa gudar eller symboliskt likställts med särskilda<br />
egenskaper. Djur, djurkompositioner4 eller delar av djur har också ingått i människogravar <strong>och</strong> diskussioner<br />
huruvida djuren varit avsedda som symboliska offer, mat eller ingått i t ex smycken eller klädedräkt/svepning<br />
har förts. Även namngivning av djur, föremål <strong>och</strong> människor kan ge ett perspektiv på hur identitet <strong>och</strong> genus<br />
konstruerades.<br />
____________________<br />
4 Med djurkompositioner avses här avsiktligt i graven nedlagda kombinationer av djur eller djurdelar. Ofta utgörs sådana<br />
djurkompositioner av kombinationer av vilda <strong>och</strong> domesticerade djur.
<strong>Människan</strong><br />
Vissa djur kanske var mer förknippade vid ett visst kön eller en särskild samhällsroll t ex krigare (se Vang<br />
Petersen 2003), lagman, siare eller andlig ledare, eller kanske rent av ett speciellt tillfälle som en ritual, ett offer<br />
eller en fest? Kanske var vissa djur även förknippade med särskilda sinnen eller delar av människokroppen?<br />
Detta kan bli synligt t ex i placeringen av djur i gravar eller på klädedräkt <strong>och</strong> rustningsdetaljer. Fågelvingar<br />
placerade som dekor eller relief på hjälmar i ögontrakten kan exempelvis symbolisera skydd <strong>och</strong> fågelögon kan<br />
attribuera den hos krigaren viktiga överblicken <strong>och</strong> framtida strategin.<br />
Problemformulering:<br />
Kan arkeologiskt material innehålla information om människans identitetskonstruktion <strong>och</strong> syn på mänsklig<br />
metamorfos? Vilka kategorier (djur, föremål, material) har haft upplösta respektive klara gränser gentemot<br />
människan? Vilka djur tycks aldrig användas i dylika sammanhang? Hur förhåller sig det arkeologiska materialet<br />
till idealitet respektive realitet? Har metamorfos eller gränsöverskridelser varit förbihållna vissa människor, individer,<br />
gudar, roller eller situationer?<br />
Frågeställningar:<br />
Finns det indikationer utifrån olika typer av arkeologiskt material att vissa djur haft speciella relationer till delar<br />
av människokroppen? Kan detta tyda på en önskan om överföring av djurs egenskaper? Har det funnits skillnader<br />
i djurens betydelse för olika typer av människor (genus, roller etc)? Finns det regionala tendenser i bildmaterial<br />
t ex att människor i vissa områden delvis konstruerat sin identitet utifrån ett särskilt djur?<br />
Syfte:<br />
Projektförslagets syfte är att belysa människans identitetsskapande som en medveten <strong>och</strong> noga utvald<br />
konstruktion. Det är också projektets syfte att utifrån den studerade tidsperioden skapa en kontrast mot den<br />
kristna separeringen av djur <strong>och</strong> människa som två oförenliga kategorier. När djur <strong>och</strong> människa kroppsligen<br />
ses förenade i kristet bildmaterial, utgörs de alltid av djävulen eller det hedniska (t ex ormen i paradiset syns<br />
ibland med människohuvud i kyrkmålningar). Att vara eller att bete sig som ett djur blir i <strong>och</strong> med kristendomen<br />
en negativ egenskap. Är detta en markering mot tidigare praktiker?<br />
Material, teori <strong>och</strong> metod:<br />
Materialet som ingår i studien är kombinatoriskt <strong>och</strong> kan bl a utgöras av gravkontexter, föremål (särskilt uppbundna<br />
vid klädedräkten eller människokroppen), bildmaterial, eventuellt tidigt textmaterial (speciellt i anslutning till<br />
metamorfos <strong>och</strong> hamnskiften) samt föremål tillverkade av djurdelar (ben, skinn, klor, tänder, horn). Teorier<br />
som kan tillämpas är främst semiotik, bildsemiotik <strong>och</strong> statistik <strong>och</strong> rumsanalyser. Även socialantropologiska<br />
studier kan användas som illustration <strong>och</strong> hypotesunderbyggande material. När det gäller identitetskonstruktioner<br />
finns en hel del intressant material i kul<strong>tur</strong>vetenskapliga ämnen som tar upp invandrares eller olika<br />
ungdomsgruppers identitetshävdande genom materiell kul<strong>tur</strong> <strong>och</strong> deras eventuella omkonstruktion.<br />
Metamorfos hos människan diskuteras i teori <strong>och</strong> i praktiska exempel bl a av diverse författare i Montserrat (1998).<br />
Mänsklig identitet utgår framförallt från kroppen, den externa formen, d v s så den känns igen av andra<br />
(Murray 1998). Detta gör människan till en samhällelig identitetskategori vilken blir framträdande t ex<br />
i fiktiva berättelser om metamorfos (Montserrat 1998) där människan förvandlas till någon form av djur<br />
eller i växtvärlden vanligtvis till ett träd.<br />
15
<strong>Människan</strong><br />
Genom förlusten av sin kroppsliga form <strong>och</strong> talförmåga förlorar människan sin mänskliga identitet<br />
inför andra, även om förmågan att tänka som en människa förblir intakt.<br />
Förutom form <strong>och</strong> talförmåga har människan, till skillnad från djur, material <strong>och</strong> växter, egenskaper<br />
som gör oss till människor <strong>och</strong> vilka kan sägas utgöra det mänskliga i människan. Dessa kan sammanfattas<br />
i förmågan till symbolisk representation <strong>och</strong> uttrycks i tal, bild, skrift, tid- <strong>och</strong> rumsuppfattning. Att tal,<br />
bild <strong>och</strong> skrift utgör symboliska representationer är för de flesta säkert bekant, men att tid <strong>och</strong> rum<br />
också kan göra det kan behöva förklaras närmare.<br />
Det symboliska i tiden kan återfinnas på flera plan, dels genom att tiden i sig är en symbolisk<br />
representation av händelseförlopp, men också genom att vi i nuet kan föreställa oss vad som har ägt rum<br />
i det förflutna <strong>och</strong> det som kan komma att äga rum i framtiden (Urry 1996). Denna mänskliga egenskap<br />
ger oss förutsättningen att se dåtid <strong>och</strong> framtid som representativa idéer vilket i sin <strong>tur</strong> uppmanar oss<br />
till att tradera <strong>och</strong> ackumulera kunskap utanför vår egen generation.<br />
Det symboliska i människans rumsuppfattning består i hennes förmåga att uppfatta <strong>och</strong> konstruera<br />
tredimensionella modeller som representationer för andra rum eller platser. Teaterscenen eller miniatyren<br />
utgör ett förträffligt exempel på denna förmåga. En variant av symbolisk representation i rummet är<br />
också den mänskliga förmågan till inlevelse <strong>och</strong> empati, då vi utifrån <strong>och</strong> genom vår egen kropp <strong>och</strong><br />
erfarenhet symboliserar andra människors känslor <strong>och</strong> levnadsvillkor. Denna förmåga att förkroppsliga<br />
<strong>och</strong> leva oss in i andra människors känslor <strong>och</strong> situationer har ingen begränsning vare sig i tid eller rum.<br />
Förmågan eller avsaknad av förmågan kan få oss att känna samhörighet eller utanförskap <strong>och</strong> är därför<br />
också en viktig del i kompositionen av identiteter. Spector (1993) menar att vi i dag som arkeologer,<br />
förutom en vetenskaplig önskan att distansera oss <strong>och</strong> vara objektiva, också har empatiska motiv <strong>och</strong> en<br />
önskan att känna samhörighet med det förflutna. Är inte empatin en mänsklig kvalité <strong>och</strong> symbolisk<br />
representation som länge har hamnat i skymundan <strong>och</strong> orättfärdigt nedvärderats då det associerats till<br />
kvinnlighet, svaghet <strong>och</strong> det ovetenskapliga? Empatin kan ha en mycket viktig roll att spela i framtiden<br />
<strong>och</strong> i intresseskapandet hos den nutida människan. Vi bör därför undersöka vilken roll den kan spela i<br />
olika former av förmedling av arkeologiska forskningsresultat.<br />
<strong>Människan</strong> i mötet med sig själv<br />
Uppfattningen av människan som en av flera skapelsekategorier, eller i olika grupperingar beståendes<br />
av variationer av människor utifrån tid, rum, attribut <strong>och</strong> situationer, d v s klass, genus, etnicitet <strong>och</strong><br />
olika roller, baseras på människan i mötet med det/de andra. <strong>Människan</strong> i mötet med sig själv visar<br />
istället på insikten att vi är en del av den värld vi under vissa omständigheter väljer att urskilja oss ifrån.<br />
Descartes uppdelning av människan i kropp respektive själ anspelar direkt på uppdelningen av<br />
världen i na<strong>tur</strong> respektive kul<strong>tur</strong>. Medan na<strong>tur</strong> anspelar på det av människan orörda så innebär kul<strong>tur</strong> det<br />
av människan påverkade <strong>och</strong> förädlade. Dikotomin gör därmed en koppling till det passiva respektive<br />
det aktiva då kroppen sågs som en passiv materialitet som styrdes av tanken (Turner i Meskell & Joyce<br />
2003). Redan Platon hyste en liknande tanke då han bl a i Staten <strong>och</strong> liknelsen Grottan refererade till en<br />
i kroppen fångad själ <strong>och</strong> till sin berömda uppdelning av idé- <strong>och</strong> sinnesvärld (Meskell 1998).<br />
16
<strong>Människan</strong><br />
Denna hierarkiska ordning av kropp <strong>och</strong> själ, där själen ses som den aktiva kraften <strong>och</strong> kroppen som<br />
den tröga materialistiska formen, tudelar den mänskliga identitetsuppfattningen <strong>och</strong> ger henne en mall<br />
från vilken hon tillåts se världen. Denna mall har särskilt i tiden från Upplysningen fram till våra dagar<br />
vunnit legitimitet genom att den reproducerats genom språk <strong>och</strong> forskning. Dikotomier eller oppositioner<br />
har setts som en väsentlig uppbyggnad i indoeuropeiska språk <strong>och</strong> har därför ansetts vara ett riktigt sätt<br />
att uppfatta <strong>och</strong> förstå världen. Nelson (1997: 55) påpekar dock att denna språkliga struk<strong>tur</strong> inte<br />
nödvändigtvis existerar i våra hjärnor <strong>och</strong> att uppdelningen kanske bara är ett av många alternativ. Jag<br />
önskar också påpeka att språk, oavsett vilket, är ett mycket komplicerat kommunikationssystem som<br />
inbegriper många fler karaktärer <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er än den mest basala uppdelningen då ett blir två. Tänk<br />
bara på meningskompositioner, rytmik, metrar <strong>och</strong> till detta former av framförande <strong>och</strong><br />
förstärkningseffekter som kroppsspråk, gester, pauser liksom anpassningar av språket till<br />
situationskontexter.<br />
Många arkeologiska material ifrågasätter också den kartesianska diskursen då t ex egyptiskt material<br />
indikerar att förnuft <strong>och</strong> känsla, i det moderna västerlandet associerade till tanke - kul<strong>tur</strong> (förnuft)<br />
respektive kropp - na<strong>tur</strong> (känsla), båda sorterar under den övergripande kategorin kunskap som dessutom<br />
enligt egyptierna var hemmahörande i kroppsdelen hjärtat (Meskell & Joyce 2003: 67).<br />
Värderingen<br />
Kroppen har inom västerländsk vetenskapsparadigm ansetts vara underordnad den individuella tanken<br />
<strong>och</strong> de immateriella struk<strong>tur</strong>erna <strong>och</strong> har därmed, enligt kritikerna, blivit ett eftersatt område i forskningen<br />
kring människan. (Se bl a Turner 1996; Schilling 1993; Benthall & Polhemus 1975; Butler 1993; Frank<br />
1991; Gatens 1996; Patocka 1998; Meskell 1998, 2000; Rautman 2000.) Som resultat av en kritik inom de<br />
samhällsvetenskapliga <strong>och</strong> humanistiska ämnesområdena har man därför under de senaste decennierna,<br />
<strong>och</strong> på senare år även inom arkeologin, valt att lyfta fram kroppen.<br />
Värderingen av tanken över kroppen har en associerad parallell i värderingen av subjektet över<br />
objektet. I konkreta arkeologiska fall innebär det att människan (den aktiva) värderas högre än<br />
materialiteter (det passiva). Olsen (2003) uttrycker en frustration över förhållandet att subjektet alltid<br />
skapar objektet <strong>och</strong> påpekar mycket riktigt att objekt också kan konstruera subjekt <strong>och</strong> därmed bör<br />
uppfattas som aktörer. Att materialiteter kan vara aktörer, om än inte med uppsåt, påpekas <strong>och</strong><br />
exemplifieras även av Gell (1998), Normark (2004a-b) <strong>och</strong> Brown (2003). Materialiteter ingår i<br />
formgivande struk<strong>tur</strong>er <strong>och</strong> arkitek<strong>tur</strong> som skapar ramverk vilka kan framkalla vissa praktiker hos<br />
människor, omedelbart eller över tid.<br />
Att värdera det ena över det andra innebär också att man sätter upp en norm som övriga subkategorier<br />
får förhålla sig till. I vår tid kan detta exemplifieras med Herr som utgör normen till vilka Fru <strong>och</strong><br />
Fröken förhåller sig (Lee 2000). Man värderas alltså generellt högre än Kvinna. I behandlingen av<br />
arkeologiskt material ser vi ofta hur denna värderingsprincip automatiskt överförs på förhistoriskt material<br />
(speciellt gravmaterial) utan några som helst förbehållelser (t ex Sørensen 1991, 2000: 139ff, Reinhold<br />
2003). Det är därför mycket viktigt att vara medveten om att även värderingar <strong>och</strong> uppfattningen av vad<br />
som är viktigt är tids-, rums- <strong>och</strong> situationsbundet.<br />
17
<strong>Människan</strong><br />
Ett tydligt exempel kan utgöras av att Hobbes (1588 – 1679) stora fråga <strong>och</strong> mål (bl a i det kända verket<br />
Leviathan) var att undersöka hur stabilitet kan uppnås. Flera hundra år senare lade Marx istället all sin<br />
energi på att studera hur förändringar uppstår (Sztompka 1994).<br />
18
3 3 Människ <strong>Människan</strong> Människ an I I I Om Omvär Om är ärlden är lden<br />
<strong>Människan</strong> I Omvärlden<br />
Individen i plural<br />
Diskussionen huruvida det mänskliga bäst förstås, genom att studera människan utifrån hennes egenskaper<br />
som individ eller som interagerande samhällelig varelse, är sedan länge pågående. Intressant med denna<br />
uppdelning av människan som individ eller gruppvarelse, eremitkräfta eller arbetsmyra, är att den inte<br />
självklart förutsätter att det ena betonas på bekostnad av det andra, som är fallet med dikotomin na<strong>tur</strong><br />
: kul<strong>tur</strong>. Vilken sida man väljer att betona har istället en nära relation till politisk åskådning <strong>och</strong> var man<br />
vill placera de aktiva <strong>och</strong> pådrivande krafterna i samhället.<br />
För de flesta med verklighetsförankring är det dock självklart att den mänskliga kroppen i singular<br />
erfar en process som gör den simultan, eftersom människan samtidigt materialiseras utifrån sin egenskap<br />
av biologisk organism <strong>och</strong> levda erfarenheter, vilket kvalificerar henne som en social varelse. Den snabba<br />
utvecklingen hos barn tydliggör särskilt denna process (Shilling 1993). Relationen mellan individ <strong>och</strong><br />
samhälle <strong>och</strong> hur de båda påverkar varandra har varit en av de största problematiseringarna i modern tid<br />
<strong>och</strong> sysselsatt många betydande filosofer <strong>och</strong> sociologer5 .<br />
Att uppdelningen av människan som individ <strong>och</strong> som social varelse är ett analytiskt problem har<br />
diskuterats bl a av Joyce 2002; Sztompka 1994 <strong>och</strong> Fahlander (under tryckning). Sztompka (1994) lanserar<br />
en syntes i form av en teori av social tillblivelse där människan ses som ett levande socioindividuellt fält.<br />
Joyce får representera den förmedlande <strong>och</strong> kommunikativa idén där en tredje part förs in i diskussionen<br />
i enlighet med Bakhtins ”the dialogic other” <strong>och</strong> genom vilken förståelsen skapas. Fahlander (under<br />
tryckning) försöker, genom Sartres resonemang av serier, lösa upp sociala kategorier <strong>och</strong> istället diskutera<br />
seriella kollektiva fenomen, vilka kan skapa en mer förmedlande relation mellan oppositioner som individ<br />
: samhälle samt aktör : struk<strong>tur</strong>. Hooko (2001) ansluter sig också till Sartres seriekoncept, som tar fasta<br />
på tillfälligheter <strong>och</strong> intentioner, då han föreslår att vi bör byta ut termen kollektiv mot kollage för att<br />
bättre illustrera de oförutsedda sätt på vilka människor <strong>och</strong> andra livsformer kan ansamlas. Urry (1996)<br />
talar på liknande sätt om sina så kallade ”neo-tribes” som består av flexibla, elastiska <strong>och</strong> semiavhängiga<br />
kollektiv som samlas tillfälligt för att uttrycka någon form av gemensam entusiasm.<br />
Frågan är na<strong>tur</strong>ligtvis om dessa flexibla, rörliga grupperingar av människor är ett resultat av vårt<br />
moderna samhälle <strong>och</strong> om kvantiteten av dessa former delvis förutsätter demokrati, städer <strong>och</strong> Internet?<br />
Jag anser att vi bör räkna med att former av serier förekommit även i förhistorien, dock inte i samma<br />
omfattning <strong>och</strong> med samma förutsättningar som i dag. Existensen av minoriteter <strong>och</strong> variationer är<br />
först <strong>och</strong> främst beroende av om samhället accepterar dem <strong>och</strong> även om dom inte accepteras så kan de<br />
na<strong>tur</strong>ligtvis fortfarande existera, utanför samhället. Detta är en mycket intressant fråga att angripa<br />
arkeologiskt <strong>och</strong> historiskt, om skapade grupper är lösa eller fasta, frivilliga eller påtvingade <strong>och</strong> huruvida<br />
de är skapade med, mot eller utifrån/inifrån.<br />
____________________<br />
5<br />
T ex Elias civiliseringsprocess, Bourdieus olika kapital, fält <strong>och</strong> habitus, Giddens (1984) struk<strong>tur</strong>ationsteori <strong>och</strong> Foucaults<br />
olika arbeten kring sociala kategorier <strong>och</strong> kroppen.<br />
19
<strong>Människan</strong> I Omvärlden<br />
När det gäller grupperingar av människor är det också viktigt att vara medveten utifrån vilket perspektiv<br />
man för diskussionen. Utifrån ett fågelperspektiv kan många grupper utgöra singulariteter, vilka ingår i<br />
ett större kollage. T ex kan grupperna män, kvinnor <strong>och</strong> barn utgöra singulariteter som samlas inom<br />
kollaget göteborgare som i sin <strong>tur</strong> utgör en singularitet inom kollaget svenskar <strong>och</strong> i ytterligare ett steg:<br />
européer.<br />
Det har på senare år blivit allt vanligare med gränsöverskridande analyser. I dessa studeras grupper<br />
som individuella fenomen (t ex genom psykoanalys) eller tvärtom där individen studeras som en av<br />
flera personligheter eller roller sammansatt varelse (t ex Lerner 1990; Meskell 1998; Hedeager 2004).<br />
Kollektivet blir individ <strong>och</strong> individen ett kollektiv.<br />
Arkeologin har på senare år, i efterskvalpet av genuskritiken <strong>och</strong> i samband med framväxandet av<br />
postprocessuell teori, kritiserats för att betona de stora samhälleliga struk<strong>tur</strong>erna på bekostnad av<br />
individen. Individen har allt för ofta illustrerats med obebodda kroppar eller mikroversioner av större<br />
sociala enheter eller roller (Meskell 1998, 2000; Joffe 2003). Giddens, en populär referens bland många<br />
arkeologer, har kritiserats av Meskell (1998) då hon anser att han endast tillåter aktörskap i form av<br />
reflektion <strong>och</strong> inte motivation. På liknande sätt kritiserar Montserrat (1998) Foucault då han anser att<br />
Foucaults kroppsarkeologi handlar om (manliga) kroppskontrollstrategier <strong>och</strong> att han inte fäster någon<br />
som helst vikt vid individualitet <strong>och</strong> mänskliga intentioner. Kritiken verkar ha tagit skruv <strong>och</strong> i dag anser<br />
många att individen istället betonas över gruppen (Joffe 2003).<br />
En mycket lovande typologi som behandlar förkroppsligandet av struk<strong>tur</strong> <strong>och</strong> aktörskap samt<br />
behandlar dess relation till kroppsuttryck är Franks (Frank i Shilling 1993; Meskell 1998). Frank diskuterar<br />
dock inte hur eller varför dessa kroppsuttryck uppstår <strong>och</strong> hur föränderligheten dem emellan fungerar.<br />
Han tar endast upp vilka samhälleliga villkor som avgör formerna.<br />
Fig 1. Modell över förkroppsligandet av struk<strong>tur</strong> <strong>och</strong> aktörskap <strong>och</strong> dess relation till olika kroppsuttryck. Omarbetad <strong>och</strong> översatt<br />
efter Frank i Shilling (1993).<br />
20
<strong>Människan</strong> I Omvärlden<br />
Den ökande fokuseringen inom arkeologin på individen har inneburit att man även börjat bryta ner<br />
individen som enhet, se den som plastisk <strong>och</strong> undersöka dess tillblivelse <strong>och</strong> komponenter (Sørensen<br />
2000: 64). Meskell (2000) exemplifierar hur individen i det fördynastiska Egypten ansågs vara multipelt<br />
konstituerad <strong>och</strong> bestå av fem delar6 som alla kunde leva vidare efter kroppens död. Även det skriftliga<br />
källmaterialet från norden (se bl a Hedeager 2004) talar om individen som multipelt konstituerad av<br />
haugr7 , fylgja8 <strong>och</strong> hamr9 .<br />
Intryck, uttryck <strong>och</strong> avtryck<br />
Att beakta människan i världen, utifrån ett arkeologiskt eller historiskt perspektiv, innebär en viss<br />
distansering där livet karaktäriseras av en ständig upprepning. Samtidigt, i varje enskilt fall, innehar livet<br />
potential att bidra till förändring, legitimering <strong>och</strong> ackumulering av kunskap. Mänskligt liv kan ses som<br />
en individuell variation på ett gemensamt tema (Nilsson 1997). Vår kropp, i egenskap av materialitet,<br />
förkroppsligar en struk<strong>tur</strong> som med största säkerhet omfattar födelse, liv (i olika former) <strong>och</strong> död<br />
(Gatens 1996). <strong>Människan</strong> är en materiell form som föds in i en värld som redan är ett ackumulerat <strong>och</strong><br />
ordnat rum i vilket mening kommuniceras genom såväl materiella som immateriella struk<strong>tur</strong>er <strong>och</strong><br />
kategorier. Dessa struk<strong>tur</strong>er, kategorier <strong>och</strong> former som är resultat av tidigare människors val, kunskap<br />
<strong>och</strong> praktiker, innebär både möjligheter <strong>och</strong> begränsningar för individen (Sztompka 1994). Denna<br />
struk<strong>tur</strong>erade <strong>och</strong> ordnade värld som varje människa möter gör intryck på oss som individer. Genom<br />
människans unika inlärningsförmåga <strong>och</strong> vår materialitet (vår fysiska kropp) ges möjligheten till uttryck<br />
<strong>och</strong> handlingar. Dessa uttryck <strong>och</strong> praktiker reproducerar <strong>och</strong> legitimerar i de flesta fall den existerande<br />
världsbilden, eftersom det är inom struk<strong>tur</strong>er <strong>och</strong> kategorier vi kan göra oss förstådda. Uttryck kan, i<br />
vissa fall, också förändra världen. Förutom intryck <strong>och</strong> uttryck kan människan också lämna avtryck.<br />
Avtrycken är det som lever vidare i materiell form eller i människors minnen efter vår död. Materiella<br />
avtryck är hela det arkeologiska materialet <strong>och</strong> immateriella avtryck är de berättelser som vi skapar kring<br />
det. Avtrycken existerar så länge någon är där för att reproducera <strong>och</strong> legitimera dem. Omfattningen på<br />
det som försvinner i själva livsprocessen i <strong>och</strong> med att det överges, förstörs eller glöms bort är ofantligt.<br />
Kunskap om medveten förstörelse kan även ge insikt i hur man trott att världen hängt samman.<br />
Oavsett hur mycket struk<strong>tur</strong>er, kategorier <strong>och</strong> former bidrar till att möjliggöra kommunikation<br />
människor emellan <strong>och</strong> ackumulera kunskap <strong>och</strong> materiellt överflöd samt skapa stabilitet <strong>och</strong> trygghet,<br />
så finns hos människan en central fascination inför det främmande, det framtida <strong>och</strong> okända – fröer till<br />
förändring <strong>och</strong> nya världar. Det är i detta sammanhang vi bör se arkeologin.<br />
____________________<br />
6<br />
De fem delarna omfattar: namn, skugga, dubbelgångare, personlig magi <strong>och</strong> individualitetskaraktär.<br />
7 Ande eller själ.<br />
8 Dubbelgångare, skugga eller en hjälpande med mytologisk karaktär.<br />
9 Ett skifte då hugr förvandlas till djur medan människokroppen betraktas som sovande eller död.<br />
21
<strong>Människan</strong> I Omvärlden<br />
22
<strong>Människan</strong> I Det Arkeologiska Materialet<br />
4 4 Människ <strong>Människan</strong> Människ an I I De Det De t Ar Arkeologisk<br />
Ar eologisk eologiska eologisk a Mat Mater Mat er eriale eriale<br />
iale ialet iale<br />
Det har nu blivit dags att närma sig det arkeologiska källmaterialet, för att diskutera hur människan <strong>och</strong><br />
det mänskliga kan framträda däri, i dåtid som i nutid.<br />
I mötet med materialet är det lätt som arkeolog att förlora sig i materialiteter, att analysera <strong>och</strong><br />
ordna dem i relation till andra materialiteter <strong>och</strong> rymder. Fast människans roll som skapare, förändrare,<br />
förstörare <strong>och</strong> återupptagare av materialet <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>erna som vi analyserar är central, tenderar vi som<br />
arkeologer att undvika att diskutera det i relation till det mänskliga <strong>och</strong> till människor. Orsaken kan vara<br />
att mänskliga individer, grupperingar, praktiker <strong>och</strong> intentioner är mycket svåråtkomliga <strong>och</strong> nästintill<br />
omöjliga att påvisa utifrån det fragmentariska <strong>och</strong> det genom tid förvrängda materialet, trots att de i<br />
många fall tycks oss självklara. Det som möter arkeologen är oftast övergivna eller bortglömda föremål<br />
<strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er som hamnat i en slutkontext <strong>och</strong> som dessutom därefter har utsatts för na<strong>tur</strong>processer<br />
som ytterligare kan ha förändrat källmaterialets kontext <strong>och</strong> sammansättning. Delar av vårt arkeologiska<br />
material har inte ens tillvaratagits genom utgrävningar av kvalificerade arkeologer, utan är lösfynd utan<br />
eller med begränsade upplysningar av fyndomständigheter. Dessa olyckliga omständigheter gör dock<br />
inte materialet obrukbart, som många arkeologer tenderar tycka. Material som välbevarade objekt kan<br />
innehålla en mängd information, särskilt om de kombineras med liknande material funna i kontext.<br />
Materialen kan komplettera varandra eftersom bevarandeförhållanden kan försämras alltmer med större<br />
samhällsförändringar som påverkar miljön som t ex industrialismen <strong>och</strong> bilismen. Många omhändertagna<br />
lösfynd återintroducerades i välbevarat skick som kan visa sig vara omöjligt att återfinna i dag p g a<br />
försämrade bevaringsförhållanden. Lösfynd är för nuvarande ett outvecklat analysfält, men ofta finns<br />
hos föremålen fler användbara uppgifter än arkeologerna tenderar att tro.<br />
Det finns na<strong>tur</strong>ligtvis också arkeologiska material som, särskilt under det senaste halvseklet, är<br />
professionellt <strong>och</strong> mer systematiskt utgrävda. Analyser av mer kontextuella material som har komponerats<br />
av mänskliga praktiker <strong>och</strong> intentioner, särskilt från i rum sammanhängande kontexter såsom gravar,<br />
olika former av depåer samt bild eller textmaterial, kan bidra till en ökad fokusering på människan <strong>och</strong><br />
det mänskliga i det arkeologiska materialet. Eftersom materiell kul<strong>tur</strong> formas <strong>och</strong> får sin mening i en<br />
mänsklig relation så representerar <strong>och</strong> uttrycker det ofta ett idealiskt tillstånd där makt <strong>och</strong> objektifiering<br />
kan ha spelat en viktig roll. Det ideala tillståndet behöver nödvändigtvis inte överensstämma med den<br />
sociala realiteten (Hodder 1991; Wennstedt Edvinger 1993: 8). Studier som jämför ideologisk<br />
representation <strong>och</strong> social verklighet i det arkeologiska materialet är mycket ovanliga (Pollock & Bernbeck<br />
2000). Bild-, text- <strong>och</strong> gravmaterial ses ofta som representativt för en samhällelig realitet fastän själva<br />
materialets kontext indikerar att de sannolikt representerar en mer idealisk bild av samhället. Den så<br />
kallade kognitiva arkeologin arbetar aktivt med att försöka överbrygga <strong>och</strong> förstå relationen mellan just<br />
materialism <strong>och</strong> idealism (Smith 1991). Grosz (1999) tidigare nämnda realiseringsprocess kan även<br />
användas för att få en teoretiskt illustrativ bild över det problematiska förhållandet.<br />
23
<strong>Människan</strong> I Det Arkeologiska Materialet<br />
Dåtid i nutid, nutid i dåtid<br />
En av människans förmågor inom arenan av symboliska representationer (förutom tal, bild, skrift <strong>och</strong><br />
rum) är uppfattningen av tid. Vi kan i nuet föreställa oss <strong>och</strong> reflektera över det förflutna <strong>och</strong> det<br />
framtida. I studiet av det förflutna tar vi bitar av ett fragmenterat <strong>och</strong> förvrängt källmaterial för att<br />
konstruera in det i berättelser för <strong>och</strong> av vår egen samtid. Genom att bli medvetna om vad människan<br />
kan ha varit får vi perspektiv på vad vi är i dag <strong>och</strong> vi utvidgar också möjligheterna <strong>och</strong> förståelsen för<br />
vad vi kan eller vill bli genom att det förflutna i form av det andra kan bidra till mångfald, variation <strong>och</strong><br />
fri association. Detta återger det lyckliga scenariot då det förflutna beaktas som en outtömlig källa<br />
utifrån ett demokratiskt <strong>och</strong> utbildande perspektiv.<br />
Politiseringen av det arkeologiska materialet är oundviklig eftersom arkeologins övergripande syfte<br />
är att vara nyttig ur ett samhällsperspektiv <strong>och</strong> bidra till ökad kunskap <strong>och</strong> därmed beslutsunderlag för<br />
framtida val. Politiseringen av det arkeologiska materialet har i flera fall (<strong>och</strong> kan också i framtida fall)<br />
blivit dominerande <strong>och</strong> använt valda delar av det förflutna som legitimering för samtida syften <strong>och</strong><br />
argument. Under dessa omständigheter reduceras materialet till en av samtiden styrd illustration <strong>och</strong><br />
förlorar delar av sin identitet som det andra då man istället betonar det som det samma. Dåtiden spelar<br />
viktiga roller i nutiden, men öppnandet av en kommunikationskanal i tiden innebär också att vi i skapandet<br />
av berättelserna projicerar in vår egen samtid i det förflutna.<br />
Om endast bitar <strong>och</strong> förvrängda kontexter är det som finns kvar av det förflutna så står det i hård<br />
kontrast med vad människor av i dag vill ha i form av berättelser (Nelson 1997: 24). Behovet av berättelser<br />
är egentligen något mycket centralt mänskligt: Att utifrån nästan ingenting skapa något som sedan får<br />
möjligheten till ett liv <strong>och</strong> allt det innebär i konsten att förändras <strong>och</strong> att skapa mening i <strong>och</strong> för sin<br />
omgivning. Att skapa dessa berättelser, att ge dessa delar eller bitar en levererbar form, innebär dock en<br />
risk då vi tar utifrån oss själva <strong>och</strong> den kunskap vi redan har för att fylla i luckorna. Chansen är stor att<br />
vi projicerar in oss själva, vår egen samtid <strong>och</strong> våra egna referensramar i det förflutna. Genusperspektivet<br />
har visat att detta särskilt gäller makt- <strong>och</strong> genusrelationer (Nelson 1997: 18). Nelson (ibid: 169) menar<br />
att före år 1990 var de flesta attribueringar av genus i det förflutna baserade på nutida stereotyper. Hon<br />
menar att det ser annorlunda ut i dag då fokus har skiftat från att analysera makt <strong>och</strong> prestige till analys<br />
av aktörskap <strong>och</strong> värderingar. Skiftet av språkliga termer kan öppna upp för nya associationer <strong>och</strong><br />
relationer till materialet. Vad vi väljer att fokusera på <strong>och</strong> tillskriva betydelse vägs främst, <strong>och</strong> helt<br />
förklarligt, mot den kunskap vi har sedan tidigare (Joyce 2002), vilket innebär en risk för reproduktion<br />
<strong>och</strong> reduktion. Att tillåta fler perspektiv <strong>och</strong> att integrera tidigare kanske medvetet exkluderade material,<br />
bidrar till säkrare <strong>och</strong> mer reflekterande tolkningar av förhistoriskt material. Exkludering kan vara en<br />
påtaglig felkälla i arkeologisk tolkning, inte minst visar uteslutningen av material med för oss i dag<br />
sexuella konnotationer på detta (se Schmidt 2000).<br />
Vid utgrävningarna av Pompeji exkluderades material med samtida sexuella konnotationer från offentliga<br />
visningar då det av den katolska kyrkan beaktades som perverst. Materialet spreds istället ut i privata<br />
samlingar.<br />
24
<strong>Människan</strong> I Det Arkeologiska Materialet<br />
Ännu i dag, fast mycket av materialet har återsamlats inför den nya utställningen i Museo Archeologico<br />
Nazionale di Napoli Neapel, separeras det från de övriga fyndmaterialen i en ”Gabinetto segreto”<br />
(hemlig kammare) till vilken man måste anmäla sitt intresse för att få besöka (personligt besök 2003-07-<br />
13). Ett material som tas ur sin kontext skapar därmed en ny kontext där våra samtida associationer till<br />
materialet får fritt spelrum. Istället för att ingå i det förflutna <strong>och</strong> ge perspektiv på vår samtid, förstärker<br />
det värderingar i vår samtid genom att skapa en ”snuskkammare” där besökarna verkar lika intresserade<br />
av föremålen som av vilka människorna är som gjort sig besväret för att få komma in <strong>och</strong> se materialet.<br />
Sexualitet har på senare tid blivit ett populärt forskningsområde efter att det börjat inkluderas i<br />
arkeologiska studier (särskilt i klassiska studier). Ämnet har dock samma problem som genusstudier då<br />
det sällan inkluderas som möjlig förklaring <strong>och</strong> istället blir ett specialiserat <strong>och</strong> enskilt forskningsområde.<br />
Det finns <strong>och</strong> syns om man vet var man ska leta, men saknas fortfarande som en inkluderad möjlighet<br />
<strong>och</strong> förklaringsmodell i traditionella tillämpningar <strong>och</strong> frågeställningar kring arkeologiskt material.<br />
Olika arkeologier<br />
Som framgått i utredningsrapportens tidigare resonemang så kan arkeologi praktiseras på flera olika<br />
sätt, med olika syften. För att få en överblick av den arkeologiska forskningen har jag gjort en indelning<br />
i tre kategorier utifrån relation mellan syfte <strong>och</strong> val av källmaterial. Denna uppdelning är na<strong>tur</strong>ligtvis,<br />
likt alla kategoriseringar, en generalisering som dessutom i denna kontext bygger på min personliga<br />
analys. Renodling innebär alltid en reduktion. Verkligheten består ofta av kombinationer <strong>och</strong> varianter,<br />
men ofta finns en tydlig övervikt för någon av de tre typerna.<br />
Kategori 1-2 är tydligt överrepresenterade i arkeologisk forskning, medan kategori 3 börjar bli allt<br />
vanligare, särskilt bland kvinnliga arkeologer <strong>och</strong> arkeologer med ett genusperspektiv10 . Jag vill betona<br />
att samtliga typer av arkeologier är viktiga <strong>och</strong> berättigade. Det är balansen <strong>och</strong> relaterandet mellan de<br />
olika arkeologierna som är viktig för framtida förnyelse. De olika typerna av arkeologi kan sammanfattas<br />
som följer:<br />
1. Arkeologin har en central idé <strong>och</strong> utgår ifrån materialet som illustration. I denna typ av arkeologi<br />
plockar man fritt av det arkeologiska materialet i tid <strong>och</strong> rum med syftet att belysa eller legitimera ett<br />
nutida perspektiv eller idé. Tillvägagångssättet är lockande då det skapar en samhörighet med det förflutna<br />
som anses svara på frågor <strong>och</strong> förklara, belysa eller legitimera vår samtida situation. Risken med denna<br />
typ av arkeologi är projicering av samtid <strong>och</strong> politisering av dåtid.<br />
2. Arkeologin utgår ifrån ett centralt material, men är ofta fragmenterat i fråga om idé. Variationerna av<br />
denna typ av arkeologi kan vara många, men centralt för dem alla är att de utgår från en föremålstyp, ett<br />
monument, en plats eller struk<strong>tur</strong> <strong>och</strong> låter kategorivalet vara ledstjärna för att förklara hela eller halva<br />
samhället, beroende av ambitionsnivå. Omvärlden relateras till den utvalda kategorin <strong>och</strong> får sin förklaring<br />
genom denna. Den här typen av arkeologi är ofta beskrivande <strong>och</strong> lägger vikt vid likhet <strong>och</strong> ursprung.<br />
____________________<br />
10<br />
För exempel se Whitehouse (2001) i Nelson & Rosen Ayalon (eds) i behandlingen av neolitiskt material i Italien samt<br />
Hassan & Smith i samma volym som tar upp olika kategorier av predynastiskt material i Egypten.<br />
25
<strong>Människan</strong> I Det Arkeologiska Materialet<br />
En nyare form av denna typ av arkeologi är biografierna11 som skrivs över föremålen, människorna eller<br />
platserna (se bl a Kopytoff 1986; Holtorf 1998; Blake 1998).<br />
3. Arkeologin utgår ifrån ett kombinatoriskt källmaterial <strong>och</strong> har flera öppna <strong>och</strong> utifrån materialet<br />
anpassningsbara idéer. Valet av källmaterial inom denna typ av arkeologi är ofta selektivt <strong>och</strong> väljs<br />
utifrån lämplighet <strong>och</strong> hypotetisk potential. Idéer eller teman begränsar forskningens inriktning men<br />
inkluderar samtidigt en öppenhet i att låta källmaterialet indikera kategoriseringar som sedan kan testas<br />
mot andra material. En stor utmaning i denna typ av arkeologi ligger i en ökad komplexitet då likheter,<br />
relationer <strong>och</strong> skillnader i materialet kan få olika förklaringar utifrån kontext. Den ambiguitet som<br />
arkeologen ofta ser i det arkeologiska materialet kan vara en indikation på just denna mångfacetterade<br />
rikedom (Arnold 2001). Meskell & Joyce (2003) menar också att det kan vara mycket produktivt att ställa<br />
samma frågor till olika typer av material, men att man inte får förvänta sig att få samma svar, eftersom<br />
materialet är uppbundet i kontexter med människor <strong>och</strong> deras betydelsesystem, vilket kan innebära<br />
nödvändigheten av en diversifiering av angreppssättet. Denna typ av arkeologi har ofta svårt att legitimera<br />
sig i vår resultatinriktade samtid då den uppfattas som vittfamnande eller överambitiös, utan klara mål<br />
<strong>och</strong> förutsägbara resultat. Men, om forskning hela tiden ska innebära att man ska veta vad man letar<br />
efter så kan man heller inte förvänta sig några överraskande eller förnyande resultat.<br />
26<br />
PROJEKTFÖRSLAG 2<br />
<strong>Människan</strong> i det kyrkliga rummet: Kropp, genus, gester <strong>och</strong> ideologi i det medeltida bildmaterialet.<br />
Bakgrund, tid <strong>och</strong> rum:<br />
Under medeltiden karaktäriseras människan <strong>och</strong> samhället av framväxandet <strong>och</strong> etableringen av kristendomen<br />
<strong>och</strong> statsmakten. Kyrkan var ett instrument i denna samhällsförändrande process som samlade, kontrollerade<br />
<strong>och</strong> organiserade människor. Då få vanliga människor var läskunniga <strong>och</strong> böcker relativt ovanliga, kommunicerade<br />
gud <strong>och</strong> stat med människan i kyrkan via det av prästen tolkade <strong>och</strong> talade ordet samt den uttrycksfulla bilden.<br />
(För allmän introduktion om medeltida kyrklig konst se bl a Andersson 1976; Duby 2000; Rebold Benton 2002.)<br />
Sveriges medeltidskyrkor är ännu i dag ett betydande, levande <strong>och</strong> tillgängligt kul<strong>tur</strong>arv (ca 2500 till antalet).<br />
De innehåller en unik <strong>och</strong> välbevarad konstskatt. Men, varje kyrkas så kallade konstskatt är inte enbart konst.<br />
Bildernas komposition, placering <strong>och</strong> biografi kan också innehålla information om den medeltida människan,<br />
relationen mellan kyrka <strong>och</strong> stat samt mellan människan <strong>och</strong> gud. Det är inte bara kompositionerna inom<br />
bilderna (bildspråket) utan också kompositionen mellan bilderna i det kyrkliga rummet (kyrkan) <strong>och</strong> deras<br />
sammansättning över tid som kan innehålla intressant information. Varje kyrka har sin berättelse, sina sponsorer,<br />
sina människor <strong>och</strong> sin unika sammansättning av arkitek<strong>tur</strong>, bildmaterial, makt <strong>och</strong> religion. Att kunna exemplifiera<br />
detta utifrån några fallstudier skulle kunna levandegöra både den medeltida människan <strong>och</strong> det medeltida<br />
bildmaterialet på ett mycket konkret sätt.<br />
____________________<br />
11 Den internationella tidskriften World Archaeology tillägnade 1999 (vol 31 no 2) ett helt nummer till föremåls kul<strong>tur</strong>ella<br />
biografier (se bl a Gosden & Marshall 1999; Gillings & Pollard 1999 i detta nummer).
<strong>Människan</strong> I Det Arkeologiska Materialet<br />
Forskningsprojektet skulle också vara kompletterande <strong>och</strong> nyttjande av tidigare satsningar som gjorts av <strong>SHMM</strong><br />
<strong>och</strong> RAÄ angående den medeltida bildvärlden (Bilddatabasen Medeltidens bildvärld <strong>och</strong> utgivningen av serien<br />
”Studier till Sveriges kyrkor” vars första nummer Östergötlands medeltida dopfuntar utkom 2003).<br />
Problemformulering:<br />
På vilka sätt har det kyrkliga bildmaterialet använts som aktiv kommunikation? Finns där skillnader mellan<br />
narrativa (gester, scener – hur?), representativa (identitet, genus – vad?) <strong>och</strong> ideologiska (varför?) framställningar?<br />
Kan man se trender över tid av t ex ett ökat ideologiskt, representativt eller narrativt inflytande? Kan bildmaterialet<br />
belysa olika relationer mellan människor, präster, biskopar, helgon <strong>och</strong> gud? Hur såg egentligen den kyrkliga<br />
geografin ut, där den lilla sockenkyrkan länkades in i universum?<br />
Frågeställningar:<br />
Finns det generella, regionala <strong>och</strong> specifika uttryck <strong>och</strong> tendenser i det kyrkliga bildmaterialet? Vilket var<br />
bildmaterialets övervägande syfte (illustration, propaganda, rättesnöre, information), <strong>och</strong> var syftet föränderligt<br />
beroende av tid, rum <strong>och</strong> situationskontext? Hur mycket var upprepad legitimering (redundant information)<br />
<strong>och</strong> hur stor del var aktivt politiserad av sin samtid? Hur stor makt hade individen över presentationen <strong>och</strong><br />
införskaffningen av bildmaterialet i kyrkan? Fanns det tydliga trender <strong>och</strong> tävlan mellan närbelägna kyrkor <strong>och</strong><br />
biskopar/adelsmän? Kan bildmaterialet ha uttryckt protest eller hyllning mot mänskliga maktfaktorer? Var<br />
bildmaterialet riktat (genom betoning av t ex vissa helgon, bildteman eller symboler) till särskilda grupper i<br />
samhället eller eftersträvades en så bred kommunikation som möjligt? Fanns där värdehierarkier i kyrkorummet<br />
<strong>och</strong> hur förhöll sig dessa i sådana fall till restaureringar <strong>och</strong> tillbyggnader? Fanns där ett flöde av ”fina föremål”<br />
som t ex li<strong>tur</strong>giska föremål eller orglar från katedraler <strong>och</strong> ut i periferin?<br />
Syfte:<br />
Projektförslagets syfte är att aktivera det kyrkliga, medeltida bildmaterialet genom att undersöka dess relationer<br />
till olika människor i samhället. Syftet är också att exemplifiera hur människan (i detta fall maktutövande individer)<br />
<strong>och</strong> materiell kul<strong>tur</strong> samverkar för att göra intryck, uttryck <strong>och</strong> avtryck i världen.<br />
Material, teori <strong>och</strong> metod:<br />
Projektet utförs lämpligen genom ett antal fallstudier där några bildrika kyrkor från jämförbara tidsperioder<br />
(gärna närliggande kyrkor i olika geografiska områden) väljs ut för noggrann bildsemiotisk analys (se Sonesson<br />
1992). Till dessa fallstudier bör ett antal referenskyrkor kopplas i källkritiskt respektive hypotesunderbyggande<br />
syfte. Detta referensmaterial bör vara större gällandes de olika bildkategorierna; dopfuntar, altarskåp, träskulp<strong>tur</strong>er,<br />
målningar, gravarkitek<strong>tur</strong>, <strong>och</strong> kyrkoarkitek<strong>tur</strong> (dörrar, kolonner etc) <strong>och</strong> kan vara mindre gällande bildernas<br />
rumsliga positioner i kyrkan (eftersom detta troligen återspeglar ett mer uniformt regelverk). Det är särskilt<br />
viktigt att tillämpa en selektiv metod i val av fallstudier <strong>och</strong> bildmaterial. Val av tidsperiod kan också vara<br />
selektivt <strong>och</strong> begränsas till perioder då man utifrån tidigare forskning vet att förändringar pågår lokalt eller<br />
regionalt inom samhälle <strong>och</strong> kyrka. För denna koppling lämpar sig även en undersökning <strong>och</strong> inventering över<br />
historiskt arkivmaterial.<br />
Hypotesen att samhälleliga förändringar <strong>och</strong> maktfulla individers (biskopar, präster, adelsmän etc) agenda<br />
reflekteras i kyrkans val av <strong>och</strong> anpassning av bildmaterial (förstörelse, bortplockande, förnyelse, symbolisk<br />
eller metaforisk betydelse hos vissa helgon, bildteman eller framträdande rumslig position av desamma) bör<br />
vara extra tydlig i stressade situationer.<br />
27
<strong>Människan</strong> I Det Arkeologiska Materialet<br />
Det arkeologiska tillvägagångssättet innebär därmed att man utgår ifrån ett kombinatoriskt källmaterial där ett<br />
samarbete mellan arkeologi, historia <strong>och</strong> konsthistoria uppmuntras. I rumsliga analyser av bildmaterialets visualitet<br />
kan landskapsarkeologiska eller landskapsarkitektoniska modeller tillämpas för att rekonstruera bildernas effekter<br />
<strong>och</strong> påtaglighet hos rörelsemönstret hos en besökares olika praktiker. Kyrkans rymd, ljus- ljud- <strong>och</strong> lukteffekter<br />
(rökelse) bör sättas i jämförelse med samhällets övriga byggnader. Ett genusperspektiv, både på bildmaterialet<br />
<strong>och</strong> på dess positionering i det kyrkliga rummet, är eftersträvansvärt.<br />
Människokroppen som arkeologiskt källmaterial<br />
Människokroppen <strong>och</strong> individen har under de senaste årens arkeologiska forskning hamnat i fokus.<br />
Kroppen har ofta använts som metafor, utgångspunkt <strong>och</strong> referens i studier av arkeologiska material<br />
<strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er (Jennbert 2004; Gansum & Hansen 2004). Det har också, inom arkeologin, blivit en<br />
trend att lyfta fram kroppen som teoretiskt rum. Denna idé är lånad från poststruk<strong>tur</strong>alistisk filosofi,<br />
sociologi <strong>och</strong> socialantropologi (Meskell 1998). Människokroppen som arkeologiskt källmaterial har<br />
hitintills beaktas ur tre perspektiv: som artefakt, som uttryck eller kommunikation <strong>och</strong> slutligen som<br />
upplevelse eller förkroppsligande (efter den anglosaxiska termen ”embodiment”).<br />
<strong>Människan</strong> som artefakt har, förutom de välkända mossliken, främst aktualiserat studier av ben <strong>och</strong><br />
DNA (t ex Fyllingen 2003; Sjögren 2003; Petersen 2000; Becker 2000), eftersom exemplen med bevarad<br />
mänsklig mjukvävnad fortfarande är få <strong>och</strong> kräver speciella bevarandeförhållanden. Många nya metoder<br />
har <strong>och</strong> håller på att utvecklas inom na<strong>tur</strong>vetenskaperna som kan möjliggöra en hel rad av nya<br />
frågeställningar, speciellt kring olika former <strong>och</strong> uppfattningar av släktskap (DNA). Varken familjeskap,<br />
syskonskap, partnerskap eller föräldraskap har undersökts närmare arkeologiskt, utan modeller har oftast<br />
hämtats från socialantropologiska studier (Nelson 1997). Analyser av ben kan också ge information om<br />
vissa sjukdomar, dieter, skador <strong>och</strong> praktiker vilket kan bidra till en förståelse av människans levnadsvillkor<br />
<strong>och</strong> omedelbara miljö. Ett flertal analyser har visat att människan inte alltid har tagit vara på de i<br />
närområdet tillgängliga resurserna i frågan om kost. Detta kan i sin <strong>tur</strong> indikera betydelsen av den<br />
sociala dimensionen kring mat <strong>och</strong> tillredning som vi känner även från många nu existerande samhällen<br />
t ex genom föreskrifter kring mat i religion, tabun <strong>och</strong> medvetna val (Fyllingen 2003: Sjögren 2003;<br />
Peterson 2000).<br />
Människokroppen som uttryck är ett annat perspektiv som används inom arkeologin. Uttrycken kan<br />
omfatta människornas visuella framträdande i form av t ex kroppsform, betonade eller dolda kroppsdelar<br />
(Shilling 1999: 118; Vlahogiannis 1998; Joyce 2001), kläder : nakenhet (Laydon 1999; Kokkinidou &<br />
Nikolaidou 1997; German 2000; Lee 2000), frisyrer, färger (Eaverly 1999; Rehak 1999), smycken, vapen<br />
<strong>och</strong> andra attribut, men också sådant som är kopplat till gester (Mc Niven 2000; Hitchcock 1997; Fredell<br />
2003b: 180-184), kroppspositioner (speciellt i gravar se Damm 1991; Jennbert 2004), metaforer <strong>och</strong><br />
transformation (Jennbert 2004; Douglas 1997; Gansum & Hansen 2004; Montserrat 1998) samt praktiker.<br />
Dessa typer av uttryck är ofta medvetna <strong>och</strong> kombinatoriskt organiserade <strong>och</strong> lämpar sig därför ytterligt<br />
för tolkningar inom ett semiotiskt ramverk (Sørensen 2000: 91; Reinhold 2003; Rautman 2000).<br />
28
<strong>Människan</strong> I Det Arkeologiska Materialet<br />
Den av Rautman (2000) redigerade monografin Reading the body. Representations and remains in the archaeological<br />
record, utgör en utmärkt introduktion i arkeologi som utgår från den mänskliga kroppen. De flesta av<br />
dessa studier arbetar med ett noga utvalt <strong>och</strong> informationsrikt kombinatoriskt källmaterial, företrädesvis<br />
figuriner <strong>och</strong> bildmaterial i kombination med rika <strong>och</strong> unika gravmaterial eller texter. Denna kombination<br />
av material är tyvärr inte möjlig för alla arkeologer. Det skulle behövas fler studier av mer varierade<br />
material för att utveckla gångbara metoder kring människokroppens uttryck.<br />
PROJEKTFÖRSLAG 3<br />
Människokroppens uttryck: Studier av kropp <strong>och</strong> genus under sydskandinavisk yngre bronsålder <strong>och</strong> förromersk järnålder.<br />
Bakgrund, tid <strong>och</strong> rum:<br />
I dagens samhälle möts vi oavbrutet av bilder på perfekta <strong>och</strong> ideala kroppar i tv, på reklampelare <strong>och</strong> i tidningar.<br />
Många produkter, föremål <strong>och</strong> material är direkt relaterade till underhåll <strong>och</strong> utsmyckning av våra kroppar. Vi<br />
uppmanas att efterlikna idealet <strong>och</strong> alltför grova avvikare betraktas som en fara för folkhälsan. Kroppsideal<br />
varierar dock över tid <strong>och</strong> rum <strong>och</strong> just denna variation blir betydelsefull då den indikerar att samhällets olika<br />
kroppsuttryck står i relation till dess syn på människan i helhet.<br />
Det är lätt, speciellt i våra dagar, att se kroppen som en plastisk massa som vi formar (träning, dieter,<br />
plastikkirurgi) <strong>och</strong> utsmyckar (kläder, frisyrer, smycken, föremål <strong>och</strong> färger) efter vår vilja. Kroppen har dock<br />
sina begränsningar <strong>och</strong> även om samhällen skapar ideal <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er för hur kroppar förväntas se ut, så finns<br />
det <strong>och</strong> har alltid funnits kroppar utanför samhällsnormen. Hur samhällen väljer ut ideal <strong>och</strong> sätt att handskas<br />
med grader av ”abnormiteter” (från protesterande kroppar till skador, sjukdomar <strong>och</strong> missbildningar) är olika<br />
<strong>och</strong> kan säga en hel del om samhällets mentalitet.<br />
En period i förhistorien som uppvisar ett rikt bildmaterial av människokroppen <strong>och</strong> dess olika uttryck är<br />
den yngre bronsåldern <strong>och</strong> den förromerska järnåldern. Från denna period känner vi hällristningar, figuriner<br />
<strong>och</strong> bilder på föremål som avbildar olika människokroppar eller delar av människokroppar samt människokroppar<br />
i förvandling till djur eller skepp. Hällristningarnas mängd <strong>och</strong> variation i framställandet av den kommunicerande<br />
människokroppen går inte att jämföra med något annat förhistoriskt material i Sydskandinavien.<br />
I övergången till förromersk järnålder sker en rad intressanta förändringar i bildmaterial <strong>och</strong> föremålsvärld<br />
gällande människokroppen. Vad dessa förändringar innebär i synen på <strong>och</strong> uppfattningen av människan är väl<br />
värt att undersöka. De tydliga förändringarna i den materiella kul<strong>tur</strong>en omfattar bl a ett tydligt skifte från<br />
betoning av kroppshydda till huvud (alt huvud <strong>och</strong> överkropp), från kvinnofiguriner12 till mansfiguriner13 samt<br />
att runda ögon blir mandelformade <strong>och</strong> rakade hakor allt oftare får skägg.<br />
____________________<br />
12 Detta påstående gäller endast de solitära figurinerna <strong>och</strong> inte figuriner i komposition, kända från yngre bronsålder<br />
(Grevensvænge) där manliga <strong>och</strong> kvinnliga figuriner är blandade.<br />
13 Mansfigurinerna som åsyftas är främst påträffade på Fyn. Det finns även manliga ryttarfiguriner som kan dateras till<br />
förromersk järnålder.<br />
29
<strong>Människan</strong> I Det Arkeologiska Materialet<br />
Problemformulering:<br />
Hur kan vi utifrån människokroppen som kommunicerande uttryck uttala oss om människosynen <strong>och</strong> den<br />
ideala människokroppen under yngre bronsålder <strong>och</strong> vad händer som förändrar dessa uttryck under förromersk<br />
järnålder? Hur kan vi arbeta runt problematiseringen av idealitet : realitet?<br />
Frågeställningar:<br />
Kan kombinatoriska studier av människokroppens uttryck indikera olika genuskonstruktioner? Hur såg<br />
kroppsidealet ut <strong>och</strong> hur såg man på kroppsliga anomalier? Kan det ha funnits associationer till genus eller<br />
andra struk<strong>tur</strong>erande kategorier utifrån speciella kroppsuttryck eller betonade kroppsdelar? Innebar kremeringen<br />
av kroppen att den var oviktig eller formbar i en eventuell eftervärld?<br />
Syfte:<br />
Projektförslagets syfte är att undersöka hur synen på <strong>och</strong> värderingen av människan kan uttryckas genom<br />
människans kropp. Det finns också en avsikt att diskutera uppfattningar av den synliga kroppen som helhet<br />
eller i delar <strong>och</strong> vad detta kan innebära i identitetsuppfattningen av att vara människa.<br />
Material, teori <strong>och</strong> metod:<br />
Bildsemiotik, semiotik, genusperspektiv, filosofisk arkitek<strong>tur</strong> (Grosz 2001, Writing Architec<strong>tur</strong>e series, MIT<br />
Press), Franks kroppstypologi (se fig 2) samt olika kommunikationsteorier kan utgöra en lämplig teoretisk bas<br />
för projektförslaget. Genom att se kropp <strong>och</strong> form som kommunikation överbryggs den fiktiva uppdelningen<br />
av människan i kropp <strong>och</strong> tanke samt indelningen individ <strong>och</strong> samhälle, då kropp <strong>och</strong> tanke, liksom individ <strong>och</strong><br />
samhälle förenas i kommunikationspraktiken.<br />
Kroppen, liksom bilden, utgörs av sammansatta <strong>och</strong> kommunicerande former eller ytor. De är medier <strong>och</strong><br />
reella uttryck för tanke <strong>och</strong> innehåll. Kommunikationen är oftast medveten <strong>och</strong> representerar av samhället<br />
konstruerade uttryck med avsedda syften. Visuella uttryck är ordlösa <strong>och</strong> oftast omedelbara, men de är också<br />
det från objektet mest distanserade sinnet, något som människor även i förhistorien troligen har använt sig<br />
medvetet av då form <strong>och</strong> yta kommunicerar relativt direkt vilket innebär en förmåga att förföra <strong>och</strong> förleda.<br />
Materialet (i bild representerade kroppar liksom kroppsrelaterade föremål: t ex rakknivar, pincetter, hängkärl,<br />
halsringar samt deras kontexter, gravar med fysiska kroppar) för detta projektförslag är kombinatoriskt.<br />
Karaktäristiskt för det arkeologiska materialet i allmänhet är att det endast utgör spår av människans konstruktioner<br />
<strong>och</strong> hennes handlingar. Det ikoniska bildmaterialet är därför unikt då det faktiskt framställer den dåtida bilden<br />
av människokroppen <strong>och</strong> hennes relationer till andra människokroppar <strong>och</strong> deras faktiska handlingar, om än<br />
låsta i ögonblicksbilder. Hällbilderna kan jämföras med språkliga uttryck som direkt sätter olika kroppar i relation<br />
till varandra genom avsiktliga <strong>och</strong> av människor komponerade bildfält. Kroppen är också ett aktivt uttryck för<br />
handlingar/praktiker, rörelse/kommunikation (gester) <strong>och</strong> identitetsskapande. Hur man valde att framställa<br />
den antropomorfa kroppen i form, med markörer <strong>och</strong> attribut, liksom andra mer handlingsrelaterade fenomen<br />
som gester, i rörelse eller i olika typer av scener tillsammans med andra kroppar, innehåller information om<br />
samtida värderingar. Det kan också innehålla information om sociala relationer mellan kroppar, oavsett om de<br />
antropomorfa kropparna avsågs föreställa gudar, halvgudar, människoliknande varelser, fiktiva hjältar, vanliga<br />
människor eller kanske rent av allt det ovannämnda <strong>och</strong> lite till. Bildmaterialet utgör ett avsiktligt ideologiskt<br />
laddat bild- <strong>och</strong> kroppsspråk som har stor potential för arkeologiska studier som intresserar sig för sociala<br />
relationer, samhälle, ideologi <strong>och</strong> kosmologi.<br />
30
<strong>Människan</strong> I Det Arkeologiska Materialet<br />
En undersökning av till kroppen hörande utsmyckningar såsom ”kvinnliga” smyckesset (halsringar, armringar,<br />
bältekupor, fibulor, hängkärl) <strong>och</strong> ”manliga” rakknivskombinationer (rakkniv <strong>och</strong> pincett) kan aktivera genus<strong>och</strong><br />
individperspektivet, samtidigt som relationen mellan idealitet (bilder) <strong>och</strong> realitet (fysiska föremål) blir<br />
problematiserad. Variationen på de olika storlekarna bland dessa typer av föremål väcker en intressant fråga: Var<br />
de anpassade efter en individ (beställda <strong>och</strong> anpassade efter individs storlek eller ålder) eller ett uttryck för status<br />
<strong>och</strong> rikedom (mängden brons) eller rent av ett personligt val att betona bronsmängd eller artistiskt utövande?<br />
Det vore intressant att undersöka om hela set uppvisar samma storleksrelationer eller om storlekarna inom<br />
seten kan variera. En variation inom seten kan kanske indikera att de anskaffats under en längre tid, <strong>och</strong> om de<br />
tillhört samma individ kan detta återspegla dennes kanske över tid varierande ekonomiska eller sociala status?<br />
Andra intressanta frågor att sätta i ett genusperspektiv är setens kontext (depå respektive grav) samt deras<br />
inverterade bildteman (se Fredell 2003b: 186, 189, 237 angående det komplementära förhållandet mellan halsring<br />
– pincett <strong>och</strong> hängkärl - rakkniv). Kan detta tyda på en komplementär genusrelation? Finns det annat arkeologiskt<br />
material från samma tid som stödjer eller fäller en sådan hypotes? Kan olika svar motsvara olika genusrelationer<br />
som är beroende av situation t ex i en ritual eller hemma på gården i vardagen?<br />
Hällbilderna inbjuder också till nya former av genusidentifikationer. Det klassiska sättet att identifiera kvinnor<br />
i bildmaterial är genom olika typer av attribut eller könsmarkörer. Bildmaterialets komplexitet inbjuder dock till<br />
andra indikationer utifrån särskilda kroppspositioner, gester, relationer, situationskontext <strong>och</strong> praktiker. I<br />
kombination med andra materialkategorier kan dessa förslag stärka eller förkasta hypoteser. Många<br />
människofigurer på hällarna saknar indikationer på kön <strong>och</strong> i detta fall bör man överväga möjligheten att könet<br />
på personen i fråga var oviktigt <strong>och</strong> att figuren helt enkelt representerade en människa.<br />
Ett annat intressant perspektiv att undersöka kan vara huruvida kläder <strong>och</strong> smycken kan ha begränsat eller<br />
uppmuntrat kroppens rörelse- eller balansförmåga. Det kan också vara fruktbart att tänka till huruvida dessa<br />
kroppsnära föremål aktiverat människans övriga sinnen (känsel <strong>och</strong> lukt – olika typer av material <strong>och</strong> kläder,<br />
hörsel – bjällror <strong>och</strong> metallrassel samt smak – i produktion av t ex textilier kan tuggning av vissa material ingå).<br />
Människokroppen som upplevelse är den senaste trenden inom genusarkeologin, även om inte alla<br />
(Sørensen 2004) anser att detta fält är tillgängligt för arkeologin. Upplevelsen av människokroppen<br />
handlar om förkroppsligandet, då omvärldens fenomen materialiseras genom människokroppen. Ett<br />
exempel kan vara humor som blir till skratt. Förkroppsligandet har diskuterats bl a av Gatens (1996),<br />
Csordas (1994) <strong>och</strong> närmare en arkeologisk kontext av bl a Butler (1990, 1993), Meskell (1998, 2000) <strong>och</strong><br />
Meskell & Joyce (2003). Förkroppsligandet av liv, identitet, upplevelser <strong>och</strong> erfarenheter handlar om<br />
mänskliga praktiker som organiseras i en livscykel14 eller levnadssätt <strong>och</strong> skiljer sig därmed genom<br />
upplevelsen från andra kroppsbaserade inriktningar som betonar kroppen som ett betydelsebärande<br />
system av mening (Meskell & Joyce 2003). ”Embodiment” eller förkroppsligandet som teoretiskt begrepp<br />
omfattar dock mer än den mänskliga kroppen <strong>och</strong> refererar till en generell process där innehåll (tanke<br />
eller idé) materialiseras till eller genom form (fysisk materialitet). Genom denna process blir bilder <strong>och</strong><br />
text förkroppsligade genom media, ett måttsystem genom ett mätinstrument <strong>och</strong> mening genom tecken.<br />
(The Body and Embodiment: Intersections of Imagery, Litera<strong>tur</strong>e, and Science. Symposium vid Göteborg Universitet<br />
7– 9 maj 2004)<br />
____________________<br />
14<br />
Livscykeln var ett tema i World Archaeology år 2000 (vol 31 no 3).<br />
31
<strong>Människan</strong> I Det Arkeologiska Materialet<br />
Förkroppsligandet som teoretiskt begrepp innehar en stor potential inom studier av materiell kul<strong>tur</strong>, då<br />
det förenar <strong>och</strong> relaterar idé <strong>och</strong> materialitet <strong>och</strong> därmed kan överbrygga problematiken med dikotomin<br />
na<strong>tur</strong> : kul<strong>tur</strong>.<br />
32
5 5 Människ <strong>Människan</strong> Människ an Som Som Sk Skapar Sk Skapar<br />
apar apare apar<br />
<strong>Människan</strong> Som Skapare<br />
<strong>Människan</strong> förkroppsligar livet genom sin roll som skapare (födelse), förändrare/upprätthållare (liv)<br />
<strong>och</strong> förstörare (död). Skapandet är dock själva förutsättningen för både förändring, kontinuitet <strong>och</strong><br />
förstörelse. Att skapa är mångfacetterat <strong>och</strong> kan gestaltas genom flera olika metoder <strong>och</strong> resultat. De<br />
vanligast förekommande metoderna i skapandeprocessen kan sammanfattas med att hela eller att dela.<br />
Att hela, d v s att lägga ihop två eller flera komponenter så de bildar något nytt kan beaktas utifrån<br />
olika perspektiv. Det fysiska eller mekaniska perspektivet betonar att helheten är beroende av delarnas<br />
sammansättning <strong>och</strong> komposition, medan det biologiska eller vitalistiska perspektivet anser att helheten<br />
är/blir någonting mer <strong>och</strong> nytt utöver delarna som det består av (Grosz 1999). Att skapa genom att dela<br />
innebär ett sönderdelande av en helhet där delarna som därvid uppstår specialiseras, förädlas <strong>och</strong> får en<br />
ny självständig identitet. I vår vetenskapliga världsbild återges de olika metoderna inom fysiken med<br />
fusion eller fission vilka utgör formler för energiutveckling <strong>och</strong> i biologin finns motsvarande metoder<br />
i form av fortplantning eller kloning. Dessa skapelsemetoder är också förekommande i traditionella<br />
skapelseberättelser fast i en mer narrativ form, där de ofta kombineras (Fredell 2003b: 233).<br />
Resultaten av skapandeprocessen är många <strong>och</strong> tar sig varierande uttryck. Att reproducera sig själv är<br />
det mest grundläggande skapandet hos allt levande, men eftersom människan liksom de flesta övriga<br />
levande varelserna även är ett kollektivt fenomen, behöver inte det betyda att det är grundläggande för<br />
alla på ett individuellt plan. Tvärtom kan det i samhällen finnas strategier <strong>och</strong> fenomen som går ut på att<br />
begränsa reproduktionen då man anser att världen <strong>och</strong> samhället man lever i inte kan ta hand om för<br />
många nya individer.<br />
Att skapa kan också innebära att tillverka eller producera materiella eller immateriella fenomen.<br />
Materialiteter kan utgöras av bruksvaror, föremål, arkitek<strong>tur</strong> eller struk<strong>tur</strong>er. Det är inte ovanligt att<br />
människor använder sig av metaforik i produktionen av materialiteter som refererar till skapelseberättelser,<br />
människokroppen eller reproducerar världsbilders rumsliga ordning. Ugnen kan i en kroppslig metafor<br />
liknas vid kvinnokroppen som ”föder” t ex brödet, järnämnet eller keramiken (Gansum & Hansen<br />
2004) <strong>och</strong> säkerligen har vi alla sett ”falliska” föremål eller monument som refererar till manlighet <strong>och</strong><br />
potens. Det kan också tvärtom förekomma att vi metaforiskt associerar människokroppen till något<br />
materiellt. I vår tid, speciellt inom sporten, likställer vi gärna människokroppen <strong>och</strong> dess delar med en<br />
maskin (Shilling 1993: 37). Ett annat exempel kommer från Mayaområdet där människokroppen likställdes<br />
med en majskolv, utifrån vilken den ansågs vara skapad. Kroppslig, permanent omformning av huvudet<br />
tillämpades för att människokroppen skulle efterlikna majskolvens spetsiga form (Meskell & Joyce<br />
2003: 34).<br />
Som skapare av varor, föremål, arkitek<strong>tur</strong> <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong> har vi också en tendens till att förse våra skapelser<br />
(metaforiska barn) med mänskliga karaktärer <strong>och</strong> kanske rent av namn. Troligen är denna tendens<br />
allmänmänsklig vilket innebär att vi bör beakta att den kan ha spelat en roll även i förhistorien. Olsen<br />
(2003) påpekar att vi kan förhålla oss till föremål som till människor via känslor <strong>och</strong> att föremål kan<br />
möjliggöra saker för oss.<br />
33
<strong>Människan</strong> Som Skapare<br />
Att ge ”liv” eller levnadsberättelser till materialiteter har på senare år blivit en trend inom arkeologin.<br />
Inte minst har användandet av biografier som arkeologisk metod blivit allt populärare. I biografierna<br />
skapas narrativa levnadsberättelser främst över enstaka föremål eller monument. Speciellt lockande<br />
material för arkeologen har koloniala föremål som transporterats över långa sträckor eller monument<br />
som blivit rekonstruerade <strong>och</strong> återanvända ända fram till våra dagar varit. Påtagliga exempel från sistnämnda<br />
kategori kan vara Stonehenge, sardinska nuraghis (se Blake 1998) eller Kiviksgraven. Vi har ännu inte sett<br />
exempel på att arkeologer utgår ifrån skapade rum eller miljöer såsom boplatser, offerplatser, handelsplatser<br />
eller vägar för att skriva en biografi, men tanken är lockande <strong>och</strong> absolut inte omöjlig (se projektförslag 7).<br />
Fetischism, tron på en magisk <strong>och</strong> uppsåtlig kraft hos föremål, <strong>och</strong> där gränsen mellan subjekt <strong>och</strong><br />
objekt suddas ut (se Spyer 1998 för detta resonemang), är också ett mycket eftersatt men potentiellt<br />
forskningsfält för arkeologin, då sådana praktiker kan lämna materiella spår, t ex genom avsiktlig<br />
förstörelse eller begravningsliknande arrangemang vid deponering av särskilda föremål (t ex figuriner).<br />
Det kan också ha funnits föreställningar att liv <strong>och</strong>/eller livskraft var något som var överförbart mellan<br />
olika kroppar (människor, djur, växter <strong>och</strong> föremål) genom t ex andedräkt, handpåläggning eller<br />
kroppsvätskor, något som vi känner från socialantropologiska exempel. Att blåsa liv in i sjuka djur15 eller<br />
i föremål kan därför, om vi utgår från förhistoriskt bildmaterial, ha varit åtminstone en mytologisk<br />
realitet. Även namngivning av föremål, som bevisligen förekommit under järnålder16 kan innebära att<br />
man tillskrivit dem mänskliga egenskaper. Mänskliggörandet av föremål skulle kunna bli ett intressant<br />
forskningsområde som förenar de båda FoU-temana ”<strong>Människan</strong>” <strong>och</strong> ”Materiell kul<strong>tur</strong>”.<br />
Utöver nya människor <strong>och</strong> materialiteter har människan även skapat <strong>och</strong> upprätthållit olika former av<br />
kommunikationssystem såsom det talade språket, kommunicerande tecken <strong>och</strong> bilder liksom gester <strong>och</strong><br />
andra materialiserade kommunikationsuttryck. Gester som återger ett genom kroppen materialiserat<br />
kommunikationssystem är ett potentiellt men eftersatt studieområde i förhistoriskt <strong>och</strong> förskriftligt<br />
bildmaterial. Gester kan uttrycka känslor <strong>och</strong> relationer mellan människor utöver sin teckenmässiga <strong>och</strong><br />
attribuerande funktion (Fredell 2003b). En annan typ av kommunikationssystem som människor skapar,<br />
<strong>och</strong> som har blivit betydligt mer undersökt, är transport- <strong>och</strong> handelsvägar som upprätthåller kontakter<br />
med andra människor <strong>och</strong> material.<br />
Av människan skapade immaterialiteter kan exemplifieras med ideologier, tidsuppfattningar,<br />
berättelser <strong>och</strong> värderingssystem. Dessa kan materialiseras i fysiska realiteter.<br />
<strong>Människan</strong> kan också skapa miljöer, platser <strong>och</strong> rum i vilka relationer mellan materiella <strong>och</strong><br />
immateriella struk<strong>tur</strong>er uppstår, t ex handelsplatser, olika typer av byggnader/inhägnader, tingsplatser<br />
eller mer situationsbundna rum som slagfält eller andra tillfälliga mötesplatser.<br />
____________________<br />
15<br />
Se de brakteatrar vars motiv troligen föreställer Oden som botar Balders sjuka föl genom att blåsa in i djurets öra, t ex i<br />
Hauck (1985); Gaimster (1998); Hedeager (1998).<br />
16<br />
Namngivning av föremål ses i det arkeologiska materialet fr o m romersk järnålder (vapen i krigsbyteoffer) <strong>och</strong> även senare<br />
i det skriftliga källmaterialet. Företrädesvis är det vapen som namnges.<br />
34
<strong>Människan</strong> Som Skapare<br />
En immateriell skapelse som är betydligt eftersatt i arkeologisk forskning är tidsuppfattningar, <strong>och</strong><br />
särskilt den unika mänskliga förmågan att representera det förflutna <strong>och</strong> det framtida i samtiden. Vilken<br />
roll spelade det förflutna i det förflutna, <strong>och</strong> hur såg man på framtiden utifrån samtiden?<br />
Problemformuleringen öppnar för möjligheten att aktivera den förhistoriska människan <strong>och</strong> göra henne<br />
till en levande, agerande <strong>och</strong> väljande individ som är medveten om <strong>och</strong> införlivar representerad tid,<br />
dåtid som framtid i sin samtid.<br />
Historia produceras genom en samverkande process av maktrelaterade urval <strong>och</strong> bortglömmande<br />
(Sørensen 2000: 28). Processen har också en grundläggande betydelse för framtiden då andra val kanske<br />
skulle kunna bidra till en annan framtid. Problematiseringen skapar också en direkt länk till<br />
historieskrivningen, museerna <strong>och</strong> användandet <strong>och</strong> uppvisandet av förhistoriskt material i dag. Vi studerar<br />
på ett sätt det vi själva gör i dag, men ur ett förhistoriskt perspektiv.<br />
Jag har valt att dela upp problematiseringen i två projektförslag där det ena behandlar införlivandet<br />
av det förflutna i samtiden <strong>och</strong> det andra behandlar synen <strong>och</strong> införlivandet av det framtida i samtiden.<br />
Förslagen som utgår ifrån liknande problemformulering, frågeställningar <strong>och</strong> syfte möts delvis då de<br />
utgör i tid angränsade perioder. Projektförslagen bör ses som just förslag <strong>och</strong> exempel <strong>och</strong> vara öppna<br />
för förändring utifrån materialets <strong>och</strong> forskarens begränsningar <strong>och</strong> potential.<br />
PROJEKTFÖRSLAG 4<br />
Materialiserade minnen: Variationer av införlivandet av dåtid i samtid under sydskandinavisk bronsålder.<br />
Bakgrund, tid <strong>och</strong> rum:<br />
Projektet utgår ifrån antagandet att människor även i förhistorien har använt sig av minnet konstruktivt för att<br />
bevara, manipulera eller förändra samhällsstruk<strong>tur</strong>er. Minnet som innebär en komplicerad mental återkoppling<br />
i tid innebär också ett val i frågan om vad vi som människor väljer att använda för att rekonstruera kunskap, men<br />
också vad vi väljer att glömma bort. Vi vet mycket lite om minnets roll <strong>och</strong> inflytande i olika samhällsprocesser.<br />
Att undersöka minnets roll utifrån ett större tidsperspektiv, som arkeologin erbjuder, <strong>och</strong> i en mer<br />
sammanhängande kontext17 kan ge intressanta perspektiv på hur samhällen konstruerar <strong>och</strong> använder sig av<br />
minnen i dag.<br />
Ett lämpligt tidsperspektiv för detta projekt skulle kunna vara att utgå från en av de klassiska<br />
periodindelningarna, t ex bronsålder, för att i denna period göra selektiva nedslag i materialet då indikationer<br />
kan ges på att tillbakablickar på det förflutna särskilt har aktiveras. Tydliga exempel är återanvändning av<br />
megalitgravar <strong>och</strong> hällkistor från stenålder under äldre bronsålder <strong>och</strong> i vissa fall deponeringar i desamma under<br />
yngre bronsålder.<br />
____________________<br />
17 Nora (1989) menar att människan i det moderna samhället förlorat en stor del av det egentliga minnet då en mer varierad<br />
minnestradition splittrades upp till historia eller autobiografiskt minne <strong>och</strong> överfördes till dokumentation <strong>och</strong> placerades i<br />
arkiv, likt en protes utifall vi någongång skulle råka behöva den. Kvar i aktiv användning finns endast det kroppsliga minnet<br />
i form av gester, praktiker <strong>och</strong> vanor.<br />
35
<strong>Människan</strong> Som Skapare<br />
Även nedläggningar av äldre föremål i gravar förekommer men omfattningen av denna praktik har aldrig studerats<br />
utifrån perspektivet att det kunnat utgöra en medveten handling. Äldre föremål i yngre gravar har av arkeologerna<br />
oftast behandlats som störande element som råkat hamna där i samband med gravens fyllningsmassor. Ytterligare<br />
exempel på återupplivande av äldre gravseder kan även ges utifrån yngre bronsålder då man upptar valda<br />
element <strong>och</strong> praktiker som brukades under äldre bronsålder. Ett tydligt exempel är Hågahögen (Almgren, O.<br />
1905; Victor 2002: 154), men kanske finns det fler exempel?<br />
En tydlig renässans för vissa föremålstyper <strong>och</strong> ornamentik från period II kan också ses under bronsålderns<br />
period V. Det finns även indikationer på att stor del av det figurativa bildmaterialet under period V kan ha<br />
kopplingar till det former <strong>och</strong> uttryck under period II (Fredell 2003b: 206). Tidsskillnaden mellan perioderna är<br />
ca 350 år. Har där funnits en muntlig tradition som upprätthållit den historiska eller mytologiska tiden <strong>och</strong>/eller<br />
har där funnits ett brott (som materialet indikerar) vilket innebär att människorna som återupptar materialet<br />
helt kan politisera det på nytt utifrån sina samtida syften? Kanske är rent av traditionen av idéerna (en<br />
mytologisering <strong>och</strong> förvrängning av en tidigare verklighet) <strong>och</strong> brottet i materialet en förutsättning för ett<br />
återupptagande av det förflutna i samtiden?<br />
Problemformulering:<br />
Hur manifesteras <strong>och</strong> materialiseras en aktiv applicering av ”det förflutna” (minnen, mytologi, historia) i en<br />
förhistorisk samtid utifrån olika mänskliga kategorier eller grupperingar?<br />
Frågeställningar:<br />
Har individer (män, kvinnor, barn), familj/släkter <strong>och</strong> samhällen olika typer av minnen? Står dessa i konflikt?<br />
Hur manifesteras <strong>och</strong> materialiseras olika typer av minnen i det arkeologiska materialet (från monument till<br />
föremålsform, dekor eller praktik)? Vad har de olika typerna av minne för relation till visualitet, form <strong>och</strong><br />
innehåll? Kan behovet av minne aktiveras <strong>och</strong> bli större under särskilda omständigheter? Kan sådana plötsliga<br />
behov vara synliga i det arkeologiska materialet? Ett återupptagande av det förflutna i samtiden i form av minne<br />
eller historia kräver att en viss tid har passerat så en distansering har ägt rum. Är denna tidsomfattning olika<br />
beroende på om minnet är individuellt eller mer gruppbaserat?<br />
Syfte:<br />
Att undersöka hur uppfattningen av det förflutna i ett mer sammanhängande perspektiv väljs <strong>och</strong> används<br />
utifrån olika grupperingar av människor ingåendes i en större samhällskonstruktion samt hur olika former av<br />
material förkroppsligar minne <strong>och</strong> ingår i olika minnessystem.<br />
Material, teori <strong>och</strong> metod:<br />
Att utgå ifrån uppfattningen av det förflutna/minnet i ett mer sammanhängande perspektiv, istället för att<br />
direkt tillämpa mer indelade kategoriseringar svarar mot utredningens agenda att utgå ifrån mer allomfattande<br />
begrepp för att sedan låta materialet indikera kategoriseringar. På så sätt kan forskaren aktivt försöka att undvika<br />
projiceringar av kategoriseringar från vår egen tid <strong>och</strong> tillåta skapandet av nya utifrån det arkeologiska materialet.<br />
Användandet av enstaka, nämnda, selektiva exempel på uppfattningen <strong>och</strong> uttrycket av minne i särskilda<br />
situationer kan fungera som en utgångspunkt för att hitta fler exempel. Det kan också tjäna till att undersöka<br />
variationen av minnestraditionen <strong>och</strong> dess roll för individer, olika grupperingar av människor <strong>och</strong> för samhället.<br />
36
<strong>Människan</strong> Som Skapare<br />
Meningen är att studera användandet <strong>och</strong> materialiseringen av det förflutna i samtiden utifrån olika grupperingar<br />
av människor, från individ till samhälle.<br />
Fallstudier kan göras utifrån gravfält eller rösen/högar för att undersöka hur gravar <strong>och</strong> människorna i<br />
gravarna kan relatera till varandra över tid (jmf Last 1998). Även offerplatser (i tid ackumulerade nedläggningar)<br />
eller ombyggda monument har potential att illustrera hur minnen kan ha styrt eller påverkat samtida praktiker.<br />
Holtorf (1998) menar att yngre monument ofta relaterar till äldre monument <strong>och</strong> att där förutom rumslig<br />
association kan finnas en imitation av äldre former som kan uttrycka en beundran eller medveten manipulation<br />
för att erhålla makt <strong>och</strong> prestige. Gillings & Pollard (1999) visar på möjligheten att tolka monument genom en<br />
semiotisk ram där man delvis frångår monumentet som helhet <strong>och</strong> istället framhäver dess individuella enheter<br />
eller material i medvetet sammansatta kombinationer <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er t ex stengrupperingar, jord, himmel, tomma<br />
ytor, skuggor etc. På samma sätt undersöker Last (1998) semiotiska relationer i en hög från bronsåldern <strong>och</strong><br />
finner ett 20-tal episoder under en period på ca 200 år inom vilka inledning, omkonstruktioner, relationer <strong>och</strong><br />
avslutning diskuteras utifrån ett biografiskt perspektiv. Liknande studier har också utförts av bl a Scarre (Föreläsning<br />
vid Göteborgs universitet 2003-11-03) i undersökningen av tidigneolitiska långhögar i Frankrike. Nya perspektiv<br />
på det klassiska monumentet diskuteras bl a av Fehl (2003) <strong>och</strong> Aronsson (2003) som lyfter fram monumentets<br />
karaktäristik, potential <strong>och</strong> föränderlighet genom att betona monumentet som en del i en större <strong>och</strong> mer<br />
varierad minnesprocess som senare, under 1800-talet, delvis ersätts med nationella minnen.<br />
Hur samhällen minns <strong>och</strong> konstruerar tid har diskuterats mer teoretiskt av bl a Halbwachs (1992) – det<br />
kollektiva minnet; Grosz (red 1999) – tid, minne <strong>och</strong> framtid; Nora (1989) – minne <strong>och</strong> historia ur ett idéhistoriskt<br />
perspektiv; Zolberg (1996) – individuellt <strong>och</strong> socialt minne; Urry (1996) – konstruktioner av tid; Connerton<br />
(1989) – minne i relation till kropp/fysisk vana/praktik <strong>och</strong> tanke/informationsöverföring genom språklig<br />
kommunikation samt Assman (1992) – minne i relation till praktiker, struk<strong>tur</strong>er, språk <strong>och</strong> material/rum.<br />
Sonesson utvecklar ett mycket intressant teoretiskt resonemang där han förenar Donalds tre steg av episodiskt,<br />
mimetiskt <strong>och</strong> mytiskt minne med ett fjärde teoretiskt minne. Han relaterar sedan de två första stegen till en<br />
primär funktion som han diskuterar utifrån ikonen som baseras på likhet. En sekundär funktion, som motsvaras<br />
av Donalds tredje steg, diskuterar han utifrån indexikalitet som baseras på närhet. Det fjärde, tillagda steget,<br />
motsvarar en tertiär funktion som han relaterar till tecknet som baseras på regularitet i representation (Föreläsning<br />
vid The Body and Embodiment: Intersections of Imagery, Litera<strong>tur</strong>e, and Science. Symposium som hölls vid Göteborgs<br />
Universitet. 7-9 maj 2004, se även http://www.arthist.lu.se/kultsem/semiotics/kult_sem_eng.html).<br />
Mer praktiska exempel på hur samhällen minns <strong>och</strong> konstruerar tid ges av bl a Küchler (1995) som utifrån<br />
melanesiska exempel betonar hur minne kan vidmakthållas av i tid utdragna ceremonier. Ytterligare ett exempel<br />
på upprepade praktiker som minnesfunktion ges av Gosden & Lock (1998). De visar på behovet av underhåll<br />
av linjära vall- <strong>och</strong> dikessystem samt det mångtusenåriga bevarandet av de stora kalkfigurerna i södra Storbritannien,<br />
t ex White Horse Hill i Uffington.<br />
En kritik <strong>och</strong> medvetenhet av dagens ”slit <strong>och</strong> släng” samhälle, sett ur ett förhistoriskt perspektiv <strong>och</strong> som<br />
kan vara nyttigt för arkeologen att begrunda för att undvika att projicera vår egen samtids värde angående det<br />
materiella, möter vi hos samtidskritikern Baudrillard:<br />
”Today, it is we who are observing their birth, fulfilment, and death; whereas in all previous civilisations, it was the object,<br />
instrument, and perennial monument that survived the generations of men.”<br />
(Baudrillard 2002: 32)<br />
37
<strong>Människan</strong> Som Skapare<br />
I väntan på vadå? Neolitiska framtidsperspektiv.<br />
38<br />
PROJEKTFÖRSLAG 5<br />
Bakgrund, tid <strong>och</strong> rum:<br />
Framtiden är en mänsklig konstruktion som innehåller löftet <strong>och</strong> förväntan om det nya (Grosz 1999). Hela idén<br />
med framtiden är att den är oförutsägbar, att vi inte kan veta vad det nya är eller hur det kommer att påverka oss.<br />
Att säga sig veta framtiden är det samma som att förneka den, att göra den till något givet som redan existerar<br />
<strong>och</strong> därmed något som redan har hänt (ibid: 6). Detta påstående har dock inte hindrat människor från att<br />
försöka förutsäga framtiden eller det nya. Att ligga steget före ses i dagens samhälle som något eftersträvansvärt<br />
<strong>och</strong> något som kan resultera i makt. Till <strong>och</strong> med själva förutsägelserna kan vara maktladdade då människor<br />
genom dessa delvis styrs in i möjliga alternativ. Denna effekt är särskilt tydlig i dag inom nationalekonomin,<br />
men även science fiction har visat sig delvis kunna styra framtida uppfinningar eller former.<br />
Att uppfattningar om framtiden kan ha haft en aktiv roll även i förhistorien har nyligen börjat uppmärksammas<br />
bland arkeologer. I många traditionella samhällskonstruktioner vet vi att det funnits speciella roller <strong>och</strong> praktiker<br />
för att förutsäga framtida händelser. De kan kallas för siare, teckenskådare, profeter eller visionärer/drömmare<br />
(med positiv respektive negativ konnotation). I England hölls nyligen ett seminarium som diskuterade<br />
problematiken med framtida förhållningssätt i förhistorien: The Fu<strong>tur</strong>e in the Past: new perspectives on forward thinking<br />
in ancient society. 15.6 2004. Organisatör var The Manchester Interpretative Archaeology Colloquia, University of<br />
Manchester (se även www.art.man.ac.uk/ARTHIST/maniac/).<br />
I framtidsperspektivet ingår dessutom en medveten planering eller beredskap för kommande förändringar,<br />
tillägg eller manipulation av t ex arkitek<strong>tur</strong>, föremål <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>. Vid anläggandet av t ex ett gravfält eller<br />
byggandet av ett monument eller hus kan ibland hänsyn till framtida förväntningar vara synliga, t ex genom att<br />
man tilldelar gravfältet eller graven en plats med rum för framtida utvidgning.<br />
Ett annat framtidsperspektiv som kan lämna spår materiellt är att man når vetskap om fenomen i andra<br />
samhällen. Fenomenen kan uppfattas som oundvikliga eller eftersträvansvärda <strong>och</strong> man påbörjar därför en<br />
anpassning till förändringen som man tror sig veta kommer eller vill ska äga rum.<br />
Ett exempel som är synligt i det arkeologiska materialet, särskilt under neolitikum är vetskapen om metall<br />
(koppar <strong>och</strong> brons). Genom att efterlikna metallyxor <strong>och</strong> dolkar i flinta, bergart (pringlingsteknik som efterliknar<br />
gjutsömmar) <strong>och</strong> bärnsten (t ex miniatyrer av metallyxor) kan nya former introduceras kanske innan själva<br />
metallföremålen blir tillgängliga. Även keramikkärl kan efterlikna behållare i metall genom placeringen av<br />
ornamentik som kan efterlikna nitar eller sömmar. Kanske finns det i materialet andra indikationer på en<br />
vetskap om metallhantverket? Samtida <strong>och</strong> till de ovannämnda föremålen kontextrelaterade föremålsformer<br />
bör studeras utifrån ett sådant perspektiv. Kan t ex klubbor, materialval, färger (bärnsten, ”grönsten”, fläckiga<br />
porfyrer) etc vara av någon betydelse?<br />
Problemformulering:<br />
Hur manifesteras <strong>och</strong> materialiseras en aktiv applicering av ”det framtida” (det oförutsägbara, det nya <strong>och</strong><br />
ankommande samt det utifrån erfarenhet förutsägbara) i en förhistorisk samtid utifrån olika mänskliga kategorier<br />
eller grupperingar?
Frågeställningar:<br />
<strong>Människan</strong> Som Skapare<br />
Har individer (män, kvinnor, barn), familj/släkter <strong>och</strong> samhällen olika typer av framtidsförhållning? Står dessa<br />
i konflikt? Hur manifesteras <strong>och</strong> materialiseras olika typer av framtid i det arkeologiska materialet (från monument<br />
till föremålsform, dekor eller praktik)? Vad har de olika typerna av framtid för relation till visualitet, form <strong>och</strong><br />
innehåll? Kan behovet av framtid aktiveras <strong>och</strong> bli större under särskilda omständigheter? Kan sådana plötsliga<br />
behov vara synliga i det arkeologiska materialet? Hur planerande var egentligen människorna?<br />
Syfte:<br />
Att undersöka hur uppfattningen av det framtida i ett mer sammanhängande perspektiv väljs <strong>och</strong> används<br />
utifrån olika grupperingar av människor ingåendes i en större samhällskonstruktion samt hur olika former av<br />
material förkroppsligar framtid <strong>och</strong> ingår i olika strategisystem.<br />
Material, teori <strong>och</strong> metod:<br />
Precis som i projektförslaget om det förflutnas roll i en förhistorisk samtid utgår detta projekt utifrån det<br />
framtida som ett allomfattande begrepp i ett sammanhängande perspektiv mellan det förutsägbara <strong>och</strong><br />
oförutsägbara. Att utgå från enstaka, tydliga exempel med avsikten att finna fler materialiseringar av det framtida<br />
kan vara fruktbart då ett större material erbjuder underlag för variation av bruket av det framtida i samtiden i<br />
relation till individer, grupper <strong>och</strong> samhällen.<br />
Planering <strong>och</strong> preventiva åtgärder kan med fördel ha materialiserats i arkitek<strong>tur</strong>, som under neolitisk tid<br />
innebär bl a megaliter, centralplatsanläggningar med underhållskrävande vall- <strong>och</strong> dikessystem samt gravfält.<br />
Även olika typer av ordnande, föreberedelser <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er kan ha materialiserats t ex i transport eller lager av<br />
råämnen till yxor <strong>och</strong> dylikt.<br />
Materialiseringar som tyder på beredskap inför något kommande eller önskvärt indikeras under neolitikum<br />
speciellt av redskap <strong>och</strong> vapen som framställs i sten men som i formen har syftet att efterlikna metall. Vetskap<br />
om koppar <strong>och</strong>/eller brons kan även ha andra typer av materialiseringar t ex genom framhävandet av verktyg<br />
som används i metallbearbetningen eller färger <strong>och</strong> ytor (blank <strong>och</strong> slät) som associerar till metall. Bärnstenen<br />
har en slät <strong>och</strong> blank yta <strong>och</strong> i vissa fall en färg som liknar kopparens. Grönstenen kan ha en relation genom sin<br />
färg till ärgad koppar <strong>och</strong> brons. Studier av färgers betydelse i förhistoriska samhällen har nyligen aktualiserats<br />
bl a genom Jones & MacGregor (2002), Berlin & Kay (1999) <strong>och</strong> i ett mer praktiskt exempel genom Eaverly<br />
(1999, se även Lee 2000). Miniatyrer av yxor i bärnsten kan ha varit amuletter men också haft funktionen som<br />
modell för framställningar av större storlekar. Axelsson & Strinnholm (1999) diskuterar i en artikel hur dessa<br />
miniatyrer av dubbelyxor <strong>och</strong> klubbor i bärnsten kan ha varit föremål som ibland delats i syftet att upprätta<br />
sociala relationer mellan individer. Vilka dessa individer var är en mycket intressant fråga. Utifrån<br />
bärnstenspärlornas kontext (megalitgravar <strong>och</strong> depåer) kan slutsatsen dras att föremålen haft ett visst värde <strong>och</strong><br />
därmed kanske inte tillgängliga för vem som helst. Om dessa människor var ledare, entreprenörer, siare eller<br />
resande, eller kanske rent av flera av de nämnda rollerna får nog vara osagt. Kanske finns det möjligheter utifrån<br />
kontext <strong>och</strong> skelettmaterial att undersöka till vilka typer av individer som materialiseringar av det framtida av<br />
denna typ refererar till?<br />
Idén att det under neolitikum äger rum ett skifte från där individen efter sin död representeras av sin kropp<br />
d v s ben som cirkulerar mellan de levande innan kollektiv begravning, till en idé där individen kan representeras<br />
av sina materiella attribut (ägodelar <strong>och</strong> föremål) diskuteras av Jones (föreläsning vid Göteborgs universitet<br />
2004-04-21). Skiftet blir synligt i samband med att individuella gravsättningar börjar tillämpas.<br />
39
<strong>Människan</strong> Som Skapare<br />
Föremål <strong>och</strong> delar av föremål kan anta <strong>och</strong> förmedla den dödes personlighet genom att de fungerar som<br />
externa minnesfordon vilka är mer beständiga än det sköra människolivet. De kan delas upp, delas ut <strong>och</strong> förena<br />
levande människors minnen, identiteter <strong>och</strong> samhörighet.<br />
Undersökning av gravmaterial för att finna individer <strong>och</strong> möjligen vissa individers roller utifrån<br />
materialiseringen av det framtida är också en möjlig angreppsvinkel. Ytterligare en intressant fråga är om <strong>och</strong><br />
hur det framtidsindikerande materialet relaterar till det traditionella <strong>och</strong> det förflutna.<br />
40
6 6 Människ <strong>Människan</strong> Människ an Som Som F FFör<br />
F ör örändr ör ändr ändrar ändr ar are ar<br />
<strong>Människan</strong> Som Förändrare<br />
När människan lever sitt liv gör hon det i <strong>och</strong> i relation till omvärlden <strong>och</strong> andra människor. Omvärlden<br />
<strong>och</strong> andra människor påverkar människan genom att hon använder sig av <strong>och</strong> reproducerar struk<strong>tur</strong>er<br />
<strong>och</strong> system för att göra sig förstådd, men människan som individ eller i grupp kan också på olika sätt<br />
bidra till att förändra sin omvärld <strong>och</strong> sina medmänniskors levnadsvillkor.<br />
Arkeologin, med sitt omfattande tidsperspektiv, är en vetenskap som studerar förändring över tid;<br />
föremålstyper som byts ut eller försvinner, introducerandet av nya material, tekniker, upprättandet av<br />
kontaktvägar <strong>och</strong> bildandet av nya samhällsformer är alla exempel på klassiska arkeologiska studieområden.<br />
Att förklara förändring istället för att bara beskriva eller identifiera den är betydigt mer komplicerat <strong>och</strong><br />
något som arkeologer tenderar att undvika.<br />
Gatens (1996: 77) menar att källan till social förändring (här handlar det ju om människan) består i<br />
att vi vill bli någonting annat än vad vi är. Förändring sker dock inte alltid utifrån en önskan eller vilja<br />
utan kan ibland vara mer eller mindre påtvingad eller kanske helt omärkbar. Samhällelig förändring<br />
relaterar också till maktutövande <strong>och</strong> dess olika inflytanden över form <strong>och</strong> innehåll. Eftersom förändring<br />
i regel innebär en viss osäkerhet angående den nya situation som förändringen bidrar till, så ökar chanserna<br />
för förändringens genomförande <strong>och</strong> beständighet med graden av dess omärkbarhet. En förändring<br />
som är manipulerande kan undvika ett förväntat motstånd. Att förändra formen men behålla innehållet<br />
kan vara en effektiv väg för en utanförstående minoritetsmakt att implicera förändring. Införandet av<br />
kristendomen kan ses utifrån detta perspektiv då gudar <strong>och</strong> fester smidigt ersattes med helgon <strong>och</strong><br />
helger (Wessels 1994). Namn <strong>och</strong> former byttes ut men inte människors praktiker, möjligheter <strong>och</strong><br />
platser. Livet kan ha sin gilla gång <strong>och</strong> obemärkt sammansmälter med tiden innehållet i gamla <strong>och</strong> nya<br />
former. Förändringar inifrån samhället innebär oftast att innehåll förändras till den grad att nya former<br />
uppstår mer eller mindre spontant. När formerna materialiseras är de dock redan inarbetade <strong>och</strong> känns<br />
mer na<strong>tur</strong>liga än nya eller främmande för människorna (Fredell 2003b: 222-225).<br />
Det är den obemärkta, manipulerande formen av förändring som kommer att diskuteras här då den<br />
är intimt förbunden med människan som samhällsaktör d v s som aktiv individ i samhället. Denna form<br />
av förändring genom manipulation kan också ses som en slags kompromiss eller ett omskapande. Ett<br />
färgstarkt exempel ges av Lerner (1990) genom illustrationen av lek där en flicka vill leka grannar <strong>och</strong> en<br />
pojke pirater. Flickan finner lösningen med kommentaren: - Okej, då får du vara piraten som bor bredvid.<br />
Att manipulera ses i de flesta samhällen med ambiguitet. Beroende på kontext <strong>och</strong> situation kan det ses<br />
som en listig styrka eller ett förledande brott. Vi beundrar trollkonstnären som skickligt förleder oss<br />
men avskyr den ekonomiske brottslingen. Manipulatören kan vara en hjälte/hjältinna som med full<br />
förståelse av situationen tar kontrollen <strong>och</strong> den sista utvägen för att bringa till stånd den nödvändiga<br />
förändringen, men han/hon kan också vara en brottsling som genom ett primitivt <strong>och</strong> okontrollerbart<br />
begär utnyttjar svagheter i systemet, sätter rättvisan ur spel <strong>och</strong> skapar otyg. Bailey (1988) menar att<br />
ledarskap kräver kunskap om manipulation då det är ett effektivt maktverktyg. Inte sällan är ledarskapet<br />
också skickliga manipulatörer.<br />
41
<strong>Människan</strong> Som Förändrare<br />
En närbesläktad term till manipulation, vilken kanske blir särskilt tydlig i trollkonstnärens fall, är förförelse.<br />
Baudrillard (2001: 152-165) har teoretiserat detta begrepp <strong>och</strong> menar att det inte bara är produktion<br />
(skapande) som förändrar världen utan också förförelsen. Han menar att ytor, former, uttryck <strong>och</strong> även<br />
illusioner är det som kommunicerar, förför <strong>och</strong> styr i realiteten. I samhällskritisk anda menar han att det<br />
är sällan människor av i dag bryter igenom dessa ytor för att kommunicera på en djupare nivå. Även om<br />
vi tillåter oss tiden <strong>och</strong> kraften det tar så bär vi ofta med oss det första intrycket i form av fördomar <strong>och</strong><br />
associativa stereotyper. Det är inte resultatet av en mänsklig illvilja utan mer ett resultat av vår associativa<br />
förmåga, som oftast är oss förtjänstfull, men som ibland, när inte allt följer mönstret eller mallen, kan<br />
bli till ett hinder, precis som språket.<br />
Manipulationen som förändringsprincip kan utgöras av ett avsiktligt struk<strong>tur</strong>brott då man går emot<br />
eller runt det etablerande <strong>och</strong> legitimerade för att förändra det. Förändring kan också framkallas genom<br />
ett inhämtande av det okända eller det otillåtna. Att bryta struk<strong>tur</strong>er är ett fenomen som kan ta sig<br />
många varierande uttryck. Flera av dessa uttryck lever inom samhällssystem <strong>och</strong> kan ibland i mycket<br />
konservativa samhällen få funktionen av andningshål eller cancersvulster, allt beroende på ur vilket<br />
perspektiv man ser det, <strong>och</strong> beroende av huruvida man eftersträvar kontinuitet eller förändring. Humor<br />
är kanske det mest påtagligaste av dem alla <strong>och</strong> bygger helt enkelt på en omkastning av ordning där<br />
oväntade kombinationer (t ex man i klänning) skapar olustiga situationer. Andra former där det otillåtna<br />
blir tillåtet, just därför att det befinner sig inom systemet där det kontrolleras av strikta regler <strong>och</strong><br />
former, är inom spelet/duellen, mytologin <strong>och</strong> ritualen. Spelet eller duellen är båda former där flera<br />
parter (i duellen endast två om man inte har flera dueller) kan mötas på lika villkor <strong>och</strong> där utgången är<br />
oviss. Till skillnad från förförelsen spelar denna typ av utmaningar inte på svaghet utan på deltagarnas<br />
styrka. Spelet eller duellen kan ses som en form av miniatyrkrig där vinnaren får priset att avgöra om en<br />
förändring kommer att äga rum eller inte. Littera<strong>tur</strong>en <strong>och</strong> mytologin är full med exempel på hur dessa<br />
situationer manipuleras av utövarna för att säkra vinsten. Sett utifrån vinnarna blir manipulatören en<br />
skicklig hjälte som hittade en lucka i systemet av regler, <strong>och</strong> utifrån förlorarnas perspektiv en fuskare<br />
som manipulerade med spelets regler. En parallell i våra dagar finner vi inom idrotten <strong>och</strong> den utbredda<br />
formen av dopning. Så länge ingen avslöjar dig <strong>och</strong> du kan kringgå systemet obemärkt förblir du en<br />
hjälte som vinner guld, men om du är klantig <strong>och</strong> blir upptäckt rasar din status snabbt <strong>och</strong> du blir<br />
fråntagen både guld <strong>och</strong> hjälteroll. Det handlar om att manipulera, förleda <strong>och</strong> förföra, men framförallt<br />
att göra det obemärkt.<br />
Att manipulera är en förändringsprincip uppbunden vid människans intention. Att undersöka denna<br />
förändringsprincip i förhistorien kan bidra till ett perspektiv på hur den fungerar <strong>och</strong> aktiveras även i<br />
dag. En sådan studie skulle även aktivera den förhistoriska människan som individ <strong>och</strong> ge henne<br />
möjligheter att agera inom <strong>och</strong> förändra något som vi i eftertiden <strong>och</strong> som arkeologer ofta uppfattar<br />
som fasta, orubbliga struk<strong>tur</strong>er. Arkeologin <strong>och</strong> historievetenskapen har en tendens till att släta ut<br />
förändringar, händelser <strong>och</strong> individer <strong>och</strong> beskriva det hela i stora drag. Inblickar av mänsklig manipulation<br />
<strong>och</strong> förhandling av olika val gör förhistorien mer levande <strong>och</strong> oviss <strong>och</strong> framförallt till en plats där<br />
människan spelade en större roll i sin egen berättelse.<br />
42
<strong>Människan</strong> Som Förändrare<br />
Att belysa människans förmåga <strong>och</strong> list att finna vägar ut ur tillsynes olösliga situationer kan också bidra<br />
till att omvärdera synen på oss själva <strong>och</strong> uppvärdera möjligheterna för oss själva att vara med <strong>och</strong><br />
påverka <strong>och</strong> förändra vår omvärld.<br />
PROJEKTFÖRSLAG 6<br />
Illusion, skratt, spel & sport: Förhistoriska inblickar i manipulationen som förändringsprincip.<br />
Bakgrund, tid <strong>och</strong> rum:<br />
Idén är att utgå ifrån manipulation som ett allomfattande begrepp vilket kan omfatta allt från humor (tillfällig<br />
manipulation <strong>och</strong> omkastning av ordning i språk eller uttryck) till brott (avslöjat <strong>och</strong> misslyckat försök att sätta<br />
samhällsordning ur spel). Manipulation kan även resultera i olika former av samhällsförändring (plötslig eller<br />
långsam, märkbar eller omärkbar, förhandlingsbar eller oåterkallelig). De flesta samhällen är konstruerade <strong>och</strong><br />
sammanhållna med hjälp av kollektivt överenskomna <strong>och</strong> legitimerade ordningar <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er. I dessa ordningar<br />
<strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er finns dock svagheter, andningshål eller kontrollerade fält där ordning tillfälligt eller mer permanent<br />
kan sättas ur spel. Dessa platser är speciellt utsatta för individuell manipulation <strong>och</strong> kan därmed bidra till<br />
samhällsförändringar. Att skapa illusioner, att hitta <strong>och</strong> utnyttja luckor i systemet genom att upprätta gränsland<br />
(varken det ena eller det andra) eller trösklar (något nytt <strong>och</strong> oförutsett mittemellan) är att manipulera. Situationer<br />
då samhället tillåter omkastning av ordning är ofta hårt reglerade <strong>och</strong> kontrollerade t ex i humorn, ritualen,<br />
spelet, leken eller mytologin. Den reglerade formen kan förhindra att den tillfälligt omkastade ordningen utnyttjas<br />
till att omforma eller transformera den gällande ordningen till en ny. I spelet, sporten eller duellen sätts ofta<br />
förändringspotentialen på sin spets. Vinnaren avgör om en eventuell förändring kommer att äga rum. Att<br />
kunna manipulera en sådan ”öppen” situation, där vem som helst egentligen kan vinna, till sin fördel <strong>och</strong><br />
därmed kontrollera utgången, utan att bli upptäckt, medför framgång.<br />
Med bakgrund i att manipulation ses som något allmänmänskligt öppnar sig hela förhistorien <strong>och</strong> historien<br />
som lämplig studiearena. Exempel från olika tider <strong>och</strong> rum möjliggör underlag för en bred variation av<br />
manipulation <strong>och</strong> därmed en ökad förståelse för det som fenomen även i dag.<br />
Problemformulering:<br />
Vilken roll spelar olika former <strong>och</strong> varianter av manipulation i samhällsförändring? Hur har människor i tid <strong>och</strong><br />
rum använt sig aktivt av manipulationens olika former <strong>och</strong> hur kan detta materialiseras <strong>och</strong> bli synligt i det<br />
arkeologiska materialet?<br />
Frågeställningar:<br />
Har de olika formerna av manipulation olika funktioner? Kan de användas både som preventiv <strong>och</strong> som pådrivande<br />
faktor i förändring? I vilka situationer kan manipulation aktiveras? Vilket är relationerna mellan ledarskap <strong>och</strong><br />
manipulation?<br />
43
<strong>Människan</strong> Som Förändrare<br />
Syfte:<br />
Projektförslagets syfte är att lyfta fram <strong>och</strong> tillåta den förhistoriska människan att bli en kraftfull samhällsaktör<br />
som gör aktiva val <strong>och</strong> kompromisser <strong>och</strong> som på olika sätt kan manipulera fram förändring inom konservativa<br />
samhällsstruk<strong>tur</strong>er.<br />
Genom att tillåta människan i förhistorisk <strong>och</strong> historisk tid att vara en aktivt medveten individ som inom<br />
samhället kan påverka sin egen framtid, istället för att ses som en oidentifierbar <strong>och</strong> ödesstyrd massa, öppnas<br />
<strong>och</strong> betonas även den möjligheten i vår egen samtid. I vår samtid ökar behovet, framförallt bland unga människor,<br />
att vara annorlunda <strong>och</strong> att synas. Behovet kan vara en reaktion på att man känner en uppgivenhet <strong>och</strong> att man<br />
har en mycket liten chans att påverka samhälleliga beslut <strong>och</strong> sin egen framtid.<br />
En studie av denna typ, som styrs av en central idé <strong>och</strong> använder det arkeologiska materialet i huvudsak som<br />
illustration (även om nya perspektiv på <strong>och</strong> kunskap kring de olika materialen oundvikligen kommer att skapas),<br />
har stora möjligheter att upprätta en empati <strong>och</strong> samhörighet med människor från det förflutna. Belysningen av<br />
problematiken kan samtidigt skapa en förståelse genom att relatera förhistoriska exempel till mer dagsaktuella<br />
frågeställningar <strong>och</strong> problem. Syftet är därmed också att politisera det arkeologiska materialet, i detta fall för att<br />
motverka uppgivenhet, att skapa ett större självförtroende <strong>och</strong> engagemang hos nutida individer, samt att<br />
betona möjligheterna att påverka <strong>och</strong> ta större ansvar för sin egen framtid.<br />
Material, teori <strong>och</strong> metod:<br />
Genom att undersöka kontexten kring exemplifieringar av olika former av manipulation i förhistorien kan<br />
förståelsen av manipulationen som förändringsprincip aktualiseras <strong>och</strong> belysas från olika tidsperspektiv.<br />
Teoretisering av olika former av manipulation står att finna inom flera vetenskapliga fält bl a inom filosofi,<br />
psykologi <strong>och</strong> sociologi (politiskt ledarskap), matematik (ytor, statistik <strong>och</strong> spelteori), littera<strong>tur</strong>vetenskap,<br />
perceptionsvetenskap/fenomenologi (angående illusioner) <strong>och</strong> språkteori. Förförelsebegreppet utvecklas av<br />
Baudrillard (2001: 185-186) som även hänvisar till Lacan som utvecklare av begreppets analytiska förmåga, samt<br />
Freud <strong>och</strong> Saussure som han anser laborerade med begreppet.<br />
Exempel på förhistoriska fenomen som kan materialisera <strong>och</strong> exemplifiera olika typer av manipulation är många.<br />
Kompromissen syns kanske tydligast i gravformer där det nya möter det gamla på ett över tid förhandlande sätt.<br />
Särskilt tydligt blir detta i införandet av kremationen under äldre bronsålder där form <strong>och</strong> innehåll förändras<br />
under en längre period på nästan ett dialogliknande sätt. Kremeringen ersätter inhumationen men storleken på<br />
kistan bibehålls, fast den inte längre fyller någon funktion. Storleken på kistan krymper med tiden men själva<br />
kistkonstruktionen består även då de brända benen fått ett nytt omslutande hölje i form av urnan. Denna<br />
”förhandling” av form <strong>och</strong> innehåll har sett olika ut beroende på plats <strong>och</strong> människor (hur öppna de är för<br />
förändring) <strong>och</strong> kan bli ett mycket intressant exempel på kompromissens funktion i förändringen.<br />
Gravar kan också manipuleras av de efterlevande som kan öppna dem, flytta eller byta ut skelettdelar, utföra<br />
vissa åtgärder som kanske var avsedda att förhindra den döde att gå igen (sten över fot, sammanbundna ben,<br />
fastnaglad i marken etc) eller bli störd (dold gravkonstruktion). Enstaka exempel finns genom hela förhistorien<br />
(flera exempel finns i volymerna över Ölands järnåldersgravfält se Beskow Sjöberg 1987; Hagberg et al 1991, 1996;<br />
Rasch 2002) <strong>och</strong> kanske krävs det ett samlat grepp över längre tid för att tydliggöra dessa handlingar som en<br />
form av manipulation?<br />
44
<strong>Människan</strong> Som Förändrare<br />
En annan typ av manipulation, i form av skapandet av en illusion, har materialiserats genom lämningarna i en<br />
gravhög i Borum Eshøj, där en kniv i en svärdsslida kan ha förlett omgivningen att tro att personen ägde ett<br />
svärd <strong>och</strong> kanske därmed också den status som åtföljde en svärdbärare till skillnad från en knivbärare<br />
(Sørensen1991, Boye 1986: 49-64, Pl X).<br />
Fig 2. Gravinventarier från Borum Eshøj. Lägg märke till knivbladet som stuckits in i svärdslidan. Omarbetad efter Boye (1986:<br />
49-64, Pl X).<br />
En annan typ av kompromiss eller omskapande kan illustreras med tillrättaläggandet eller uppdateringen av<br />
olika bilder. Tydligt är detta bl a hos hällristningarna som verkar ha ”moderniserats” under sin användningstid.<br />
Exempel kan vara förlängning <strong>och</strong> förändring av skeppsstävar samt tillägg av lurar eller till människor tillhörande<br />
attribut (Pettersson 1977, 1982; Fredell 2003b). Mer sentida exempel ses t ex i medeltida altarskåp <strong>och</strong> träfigurer<br />
där en viss ambivalens <strong>och</strong> förändrad identitet mellan Sankt Erik <strong>och</strong>/eller Sankt Olaf är tydlig. Det finns också<br />
enstaka exempel på att romanska träskulp<strong>tur</strong>er moderniserats, kanske i samband med att de har lagats eller<br />
restaurerats.<br />
Hällristningarna bär också vittne om vikten av dueller/kamp, då dessa scener är ett flitigt förekommande<br />
bildmotiv på hällarna. Duellanterna har alltid samma typ av vapen <strong>och</strong> utrustning (Fredell 2003b).<br />
45
<strong>Människan</strong> Som Förändrare<br />
Från äldre järnålder18 <strong>och</strong> framåt in i medeltid börjar det arkeologiska materialet uppvisa alltfler materialiseringar<br />
av spel (spelpjäser, tärningar <strong>och</strong> spelbräden, bilder). En genomgång av detta material, hur det användes, vem<br />
som hade tillgång till dem, i vilken kontext spel har utövats <strong>och</strong> med vilken funktion (spel som nöje, om<br />
värdemedel, för att avgöra viktiga frågor etc) <strong>och</strong> om det finns materiella spår på manipulation (t ex fusktärningar)<br />
skulle vara mycket intressant.<br />
Fig 3. Spelpjäser, bräde <strong>och</strong> tärningar, funna i Vimose, Damnark. Omarbetad efter Pauli Jensen (2003).<br />
Att ta en titt in i den förhistoriska mytologin genom Eddorna, kungasagorna <strong>och</strong> annan littera<strong>tur</strong> skulle också<br />
kunna illustrera synen på manipulationen som förändringsprincip. Loke, manipulationen förkroppsligad, är en<br />
intressant figur att se närmre på utifrån detta perspektiv. Eddorna är fulla med litterära <strong>och</strong> mytologiserade<br />
exempel på människors, dvärgars <strong>och</strong> gudars list för att få sin vilja igenom eller att göra det omöjliga möjligt.<br />
Inte sällan finns referenser till sport/utmaningar <strong>och</strong> spel. Littera<strong>tur</strong>en kan också förse oss med en kontextualiserad<br />
värdering av synen på olika former av manipulation.<br />
____________________<br />
18 Välbevarade exempel på spelpjäser, bräden <strong>och</strong> tärningar finns även från våra grannländer t ex i Vimose, Danmark (se<br />
Pauli Jensen 2003 eller fig 3).<br />
46
7 7 Människ <strong>Människan</strong> Människ an Som Som F FFör<br />
F ör örstör ör ör örar ör ar are ar<br />
<strong>Människan</strong> Som Förstörare<br />
Att se närmare på människans roll som förstörare sluter livscykeln <strong>och</strong> gör metaforen komplett.<br />
Förstörandet, i egenskap av analytiskt begrepp relaterat till människan, kan omfatta allt mellan förbrukning<br />
(t ex konsumerandet av mat <strong>och</strong> material) <strong>och</strong> död. Mellan dessa extremer finns bl a fenomen som<br />
övergivande <strong>och</strong> glömska, offer <strong>och</strong> krig.<br />
Förstörandet, i alla dess former, rör sig också på en tidsskala mellan plötsligt <strong>och</strong> gradvist. Intressant<br />
är att gradvist <strong>och</strong> plötsligt tenderar att förutsätta varandra, vilket kanske blir mest påtagligt med den<br />
na<strong>tur</strong>liga döden, inprogrammerad redan vid födseln men när den väl inträffar är den över på ett ögonblick.<br />
Förstörandet är det plötsliga slutet på en oundviklig process, men det är också en förutsättning för<br />
skapandet av det nya då det genom sitt försvinnande eller omvandlande skapar <strong>och</strong> lämnar ett utrymme<br />
att fyllas.<br />
Förstörandets många former lämnar alla spår i det arkeologiska materialet. Ur ett produktionsförankrat<br />
perspektiv är allt arkeologiskt material på något sätt förbrukat. Huruvida det av arkeologerna sedan<br />
bedöms att vara konsumerat, övergivet, offrat eller på annat sätt avsiktligen ”dödat” är beroende på typ<br />
av fynd, kontext <strong>och</strong> kring fyndet eller platsen antydda praktiker. Förbruka eller konsumera är något<br />
som sker på daglig basis för de flesta människor oavsett tid <strong>och</strong> rum. <strong>Människan</strong> som levande varelse<br />
har grundläggande behov att förbruka luft, vätska <strong>och</strong> energi (mat). Förbrukandet av mat <strong>och</strong> dryck har<br />
på senare år aktualiserats inom arkeologin, kanske som resultat av det förnyade intresset av<br />
människokroppen <strong>och</strong> till människokroppen relaterade praktiker (se bl a Erdkamp1998; Gosden & Hather<br />
1999; Curtis 2001; Bray 2003). Flera studier kombinerar mat med materiell kul<strong>tur</strong> <strong>och</strong> genusperspektivet<br />
(se bl a Welinder 1993; Moss 1993).<br />
Övergivandet <strong>och</strong>/eller glömska representerar en medveten respektive en omedveten process hos<br />
människan. Ett övergivande, t ex av en boplats, kan ske plötsligt eller under en längre tid. Hus <strong>och</strong> andra<br />
konstruktioner kan lämnas för att förfalla men kan också avsiktligt förstöras eller på olika sätt ”förseglas”<br />
vilket kan lämna tydliga spår i det arkeologiska materialet (eld eller rensade <strong>och</strong>/eller stenövertäckta<br />
ytor, upprivna stolpar eller stolpar lämnade att förmultna o s v). Holtorf (1998) lägger märke till att det<br />
kan vara svårt att avgöra om mekanisk förstörelse av struk<strong>tur</strong>er eller föremål i förhistorien betyder att<br />
man velat göra en markering mot det som förstörs eller om det man förstör bara har förlorat sin betydelse.<br />
Olika avsikter kan få lämna liknande materiella spår.<br />
Att offra är ytterligare en praktik som går ut på att förstöra, döda eller kanalisera bort, människor,<br />
djur, växter eller materiell kul<strong>tur</strong>, från den av människorna upplevda världen. Många förhistoriska offer<br />
uppvisar repeterade kombinationer. Med hänseende till föremål kan flera praktiker som obrukliggörande<br />
genom avsiktlig förstörelse eller isärplockande samt begravningsliknande arrangemang, antyda att<br />
materiell kul<strong>tur</strong> <strong>och</strong> föremål tillskrivits mänskliga egenskaper. Det vore intressant att undersöka om<br />
dessa mänskliga egenskaper funnits hos föremålen under hela deras användningstid eller om det är<br />
något som aktiveras i <strong>och</strong> med offret, kanske i egenskap av att ersätta offret av människan, som i de<br />
flesta samhällen ses som det största offret?<br />
47
<strong>Människan</strong> Som Förstörare<br />
Våld <strong>och</strong> krig som leder till död <strong>och</strong> materiell förstörelse har alltid varit ett aktuellt forskningsämne<br />
inom arkeologin. Förekomsten av vapen <strong>och</strong> användandet av dem kan indikera hur pass vanligt våld <strong>och</strong><br />
krig var. Undersökningar av skelett <strong>och</strong> ben kan också avslöja upprepat våld, undernäring, parasiter eller<br />
skador med dödlig utgång. Slitspårsanalyser kan avslöja att <strong>och</strong> hur vapen användes (Kristiansen 2002).<br />
Massgravar är också en arkeologisk lämning som talar sitt tydliga språk (Fyllingen 2003). Det arkeologiska<br />
materialet liksom våra mer sentida erfarenheter påminner oss också om att krig är ett komplicerat fenomen<br />
som kan utövas under många olika former <strong>och</strong> med olika syften. Hur vanligt krig <strong>och</strong> våld varit i<br />
förhistorien <strong>och</strong> vilka olika former av krig som tillämpats är relativt outforskat (Aijmer 2000).<br />
<strong>Människan</strong>s död <strong>och</strong> dess påtagliga lämningar i form av mänskliga kvarlevor, gravgåvor,<br />
gravkonstruktioner <strong>och</strong> gravfält är <strong>och</strong> förblir nog en outtömlig källa för forskning kring människan. I<br />
dagens västerländska samhälle har vi upplevt en privatisering av döden som delvis gjort den till fiktion.<br />
Döden är inte längre någonting na<strong>tur</strong>ligt <strong>och</strong> påtagligt i vår vardag. Det är först med olyckor, sjukdomar,<br />
terrorism, na<strong>tur</strong>katastrofer eller krig som döden åter görs offentlig, blir påtaglig <strong>och</strong> visas upp (Shilling<br />
1993: 188). Det är lätt att vi projicerar vår egen uppfattning av döden på förhistorien <strong>och</strong> glömmer bort<br />
att människans liv under förhistorien för de flesta både var kortare <strong>och</strong> mer påfrestande, men för den<br />
skull inte nödvändigtvis mindre innehållsrikt. Att hantera döden var kanske inte lättare men den mer<br />
påtagliga konfrontationen med den bidrog säkerligen till en större acceptans <strong>och</strong> en ökad ritualisering<br />
<strong>och</strong> mytologisering kring den.<br />
Död innebär också en omorganisation för de levande <strong>och</strong> ett tillfälle där individers positioner i<br />
sociala grupper kan omförhandlas (fru blir änka, barn kan tvingas ta vuxnas roller tidigare etc). Praktiker<br />
kring döden är därmed ett perfekt tillfälle att producera eller reproducera samhällsstruk<strong>tur</strong>er (Damm 1991).<br />
Konsumtion, offer, krig <strong>och</strong> död är alla områden inom förstörandet som tagit plats inom arkeologin.<br />
Övergivandet <strong>och</strong>/eller bortglömmandet är det fält som här får anses vara minst studerat.<br />
PROJEKTFÖRSLAG 7<br />
Berättelser från en vallgrav: Medeltida försvinnanden <strong>och</strong> bortglömmanden i vatten.<br />
Bakgrund, tid <strong>och</strong> rum:<br />
Under 1100-talet restes vid Kalmar en kastal i samband med anläggandet av en hamn, då bara några mil norr om<br />
den dansk-svenska gränsen. Senare, under slutet av 1200-talet byggde Magnus Ladulås en mer omfattande<br />
försvarsborg på samma plats <strong>och</strong> strax därefter uppfördes en stadsmur som inhägnade drygt 250 stadsgårdar<br />
vilka huserade drygt tusentalet människor. Staden hade ett oregelbundet gatunät med ett centralt torg <strong>och</strong> en<br />
kyrka som omgavs av låg bebyggelse däribland köpbodar som tillverkade textilier, keramik, kammar samt järn<strong>och</strong><br />
bronsföremål. Den gamla staden förstördes nästan helt under 1600-talets många krig <strong>och</strong> bränder <strong>och</strong> kom<br />
till slut att flyttas till ett nytt område (http://www.kalmarlansmuseum.se/arkeologi/kalmar.htm). Borgen byggdes<br />
under 1540-1550 om till ett renässanspalats varefter det senare skadades svårt under Kalmarkriget (1611-13) <strong>och</strong><br />
eldhärjades (1642) varefter det i slutet på 1600-talet övergavs <strong>och</strong> började förfalla.<br />
48
<strong>Människan</strong> Som Förstörare<br />
Efter en tid som bl a spannmålsmagasin, kronobryggeri <strong>och</strong> fängelse påbörjades restaureringar som genomfördes<br />
stegvis 1856-61, 1885-91 <strong>och</strong> slutligen 1919-1941. Under den sista restaureringen återställdes slottets exteriör<br />
med vallar, vallgrav, bro <strong>och</strong> vindbrygga under ledning av professor Martin Olsson.<br />
(Se http://www.sfv.se/cms/sfv/vara_fastigheter/sverige/h_kalmar_lan/Kalmar_slott.html)<br />
Under 30-40-talet i samband med torrläggning <strong>och</strong> restaurering av vallgraven omhändertogs vid arkeologiska<br />
utgrävningar ett mycket varierat, komplext <strong>och</strong> välbevarat material som i dag finns arkiverat vid Historiska<br />
museet.<br />
Materialet erbjuder en fantastisk forskningspotential då det är otroligt välbevarat <strong>och</strong> professionellt utgrävt<br />
samtidigt som det är ackumulerat i en genom tid (ca 1200-1600) <strong>och</strong> kring en medeltida stad uppbyggd kontext.<br />
I vattnet har många föremål hamnat avsiktligt <strong>och</strong> oavsiktligt. De har övergivits eller glömts bort, konsumerats<br />
<strong>och</strong> slängts bort. Skridskor, skor, kanonkulor - alla har de en historia att berätta – hur de hamnade där, vad de<br />
gjorde innan <strong>och</strong> det som kanske aldrig blev av19 .<br />
Fig 4. Vy över Kalmar slott med nyrestaurerad vallgrav. Omarbetad efter Statens Fastighetsverk hemsida.<br />
Problemformulering:<br />
På vilka sätt kan ett bortglömt, förlorat, konsumerat <strong>och</strong> övergivet material bidra till en ökad kunskap om den<br />
medeltida människan som Förstörare <strong>och</strong> hennes relation till materiell kul<strong>tur</strong>? Kan en geografiskt avgränsad<br />
<strong>och</strong> funktionsbunden plats med ett slumpmässigt ackumulerat <strong>och</strong> varierat material lära oss något om potentialen<br />
hos materiell kul<strong>tur</strong>, relationen till människan <strong>och</strong> uppbyggandet i tid av en arkeologisk kontext?<br />
Frågeställningar:<br />
Är biografin en lämplig presentations- <strong>och</strong> förmedlingsform för arkeologisk forskning? Vilka potentialer hos<br />
det arkeologiska materialet tenderar forskningen att lyfta fram? Finns det potentialer i materialet som inte<br />
används? Av vilka skäl? Är det möjligt att förena forskning <strong>och</strong> fiktion? Hur kan dessa former mötas på ett<br />
produktivt <strong>och</strong> källkritiskt sätt?<br />
____________________<br />
19Ett mycket illustrativt exempelpå hur detta kan göras <strong>och</strong> användas i utställningar finns i Museo Archeologico Nazionale di<br />
Napoli,Neapel, Italien där besökaren i den nya utställningen över Pompeji <strong>och</strong> Herculaneum möts av utvalda föremål <strong>och</strong><br />
kontexter som berättar om sig själva <strong>och</strong> ögonblicken före de blev tagna ur den levande världen.<br />
49
<strong>Människan</strong> Som Förstörare<br />
Syfte:<br />
Syftet med projektförslaget är att belysa hur människor över tid, genom konsumtion, bortglömmande,<br />
borttappanden, offer <strong>och</strong> övergivanden bidrar till skapandet av ett arkeologiskt material. Syftet är också att<br />
belysa den narrativa potentialen hos materiell kul<strong>tur</strong> genom att arbeta med den biografiska metoden. Att göra<br />
detta utifrån en särskild plats (vallgraven) vidgar biografins perspektiv som tidigare huvudsakligen ägnat sig åt<br />
enstaka föremål, <strong>och</strong> utforskar därmed metodens potential för arkeologisk forskning <strong>och</strong> förmedling.<br />
Projektförslagets forskning har också potential att snabbt förankras i <strong>och</strong> komplettera populära satsningar som<br />
gjorts i Kalmar genom Salvestaden20 <strong>och</strong> dess levande årliga medeltidsmarknad vilken lockar både närboende<br />
<strong>och</strong> långväga besökare <strong>och</strong> skolungdom.<br />
Material, teori <strong>och</strong> metod:<br />
Projektförslaget utgår ifrån bearbetningen av ett centralt material <strong>och</strong> en central plats. Förutom det arkeologiskt<br />
tillvaratagna materialet <strong>och</strong> den tillhörande dokumentationen kan även kartor, stadsplaner <strong>och</strong> skriftligt material<br />
användas om sådant existerar. Metoder som tillämpas är att utgå ifrån den materiella kul<strong>tur</strong>en för att om möjligt<br />
referera den till sin samtida omvärld i ett utvidgat perspektiv. I bearbetningen av materialet tillämpas lämpligen<br />
klassiska arkeologiska metoder såsom typologi <strong>och</strong> kronologi. Kontextuella metoder som betonar var materialet<br />
hittats <strong>och</strong> vilka relationer som kan finnas till annat material, arkitektoniska konstruktioner, människor eller<br />
färdmedel (t ex stadsplan, landbrygga, vallar, fönster, båtar etc) bör därefter tillämpas. Efter detta mer samlade<br />
<strong>och</strong> traditionella arkeologiska grepp kan man sedan arbeta med konstruktionen av selektiva <strong>och</strong> trovärdiga<br />
biografier som metod. Man skulle kunna utgå ifrån en personifiering av vallgraven <strong>och</strong> dess monumentala<br />
karaktär, som är beständigare än människoliv. Vallgraven bevittnar <strong>och</strong> mottar materiella spår av allt ifrån stora<br />
omvälvande händelser (t ex kanonkulor vid krig) till mer vardagliga bestyr (t ex barn som åker skridskor på den<br />
då den är frusen). Det är också möjligt att utifrån utvalda föremål skapa intressanta fiktiva berättelser som<br />
samtidigt som de aktiverar relationen mellan materiell kul<strong>tur</strong> <strong>och</strong> människan också förmedlar generell information<br />
om typen av föremål, dess användning <strong>och</strong> samhällsfunktion (vilka människor som hade tillgång till dem <strong>och</strong><br />
om där fanns något symbolvärde etc). En teoretisering kring begreppet förstörelse öppnar möjligheterna att<br />
diskutera hur <strong>och</strong> under vilka omständigheter arkeologiskt material ansamlas.<br />
Förutom att aktivera människan genom konstruktionen av fiktiva berättelser finns också en möjlighet att<br />
utifrån denna typ av material tydliggöra det arkeologiska resonemanget. Det arkeologiska resonemanget löper<br />
som en diskussion genom utgrävning, materialbearbetning, tolkning <strong>och</strong> testandet av hypoteser. Många<br />
möjligheter <strong>och</strong> historier snävas med tiden in till några få <strong>och</strong> det är till slut kanske vårt val som avgör vilken<br />
berättelse som presenteras. Att följa det arkeologiska resonemanget kan belysa vilken roll arkeologen/människan<br />
har som aktiv kreatör i dag, samtidigt som det tar upp en nödvändig källkritisk problematik.<br />
Projektidén som form skulle mycket väl kunna tillämpas på andra ackumulerade platser med välbevarat material<br />
<strong>och</strong> byggda konstruktioner som t ex mossen med krigsbyteoffer vid Finnestorp i Västergötland.<br />
____________________<br />
20 Salvestaden <strong>och</strong> den årliga medeltidsfestivalen är ett samarbete mellan Kalmar läns museum <strong>och</strong> Kalmar kommun.<br />
50
8 8 Människ <strong>Människan</strong> Människ an Pr Present Pr esent esenter esent er erad er ad<br />
<strong>Människan</strong> Presenterad<br />
När människan <strong>och</strong> hennes lämningar är förbrukade, bortglömda <strong>och</strong> sedan länge ”döda” behöver inte<br />
detta nödvändigtvis innebära för alltid. Materiellt sett finns spår <strong>och</strong> rester kvar under en lång tid <strong>och</strong><br />
dessa kan åter få en aktiv samhällsroll genom att vi väljer att presentera dem <strong>och</strong> förklara dem utifrån<br />
vårt nutida perspektiv.<br />
Lotten att återintroducera <strong>och</strong> framförallt att presentera det förflutna faller ofta på museer.<br />
Presentationen är dock bara en liten, om än nödvändig del av museernas växande verksamhet. I dag är<br />
många museer också växande arkiv med ansvar gentemot forskande institutioner <strong>och</strong> individer. De är<br />
arenor för symposium, föreläsningsserier, exkursioner <strong>och</strong> andra möten. Men, ett museum utan utställning<br />
är inte ett museum. Trots detta verkar utställningen som fenomen delvis ha förlorat sin centrala position<br />
då den mer eller mindre efter en lång tid av forskning, framtagning <strong>och</strong> en kort pompös invigning tillåts<br />
att åldras, brytas ned <strong>och</strong> alltmer försvinna in i museets väggar likt illustrativ dekoration, tills utställningen<br />
själv blir ett minne över sin tid.<br />
Det har vid de större statliga museerna blivit allt vanligare med produktion av tillfälliga utställningar.<br />
De tillfälliga utställningarna svarar väl mot samhällets behov av variation <strong>och</strong> ständig förnyelse. I många<br />
fall ger de tillfälliga utställningarna producenterna en större frihet då de ofta utgår ifrån aktualiserade<br />
teman eller mindre, mer hanterbara inblickar i större sammanhang.<br />
För en permanent förhistorisk basutställning på Historiska museet ställs helt andra krav <strong>och</strong><br />
förväntningar än på tillfälliga utställningar. En sådan utställning utgör museets ryggrad, för att använda<br />
en kroppslig metafor. Besökaren, oavsett förkunskaper <strong>och</strong> ålder, förväntar sig en viss standard <strong>och</strong><br />
mått av professionalism. Globaliseringen av världen21 har också medfört att många besökare i dag jämför<br />
liknande museer över nationsgränserna <strong>och</strong> ställer krav därefter.<br />
Det traditionella utställningskonceptet att blanda konst <strong>och</strong> vetenskap (Porter 1996) har fått en förnyad<br />
<strong>och</strong> mer integrerad presentationsform i användningen av narration. Tidigare var det vanligt att blanda<br />
konst <strong>och</strong> vetenskap på ett sätt som ändock höll dem separerade. Konst fick stå för form <strong>och</strong> presentation22 medan vetenskap skulle utgöra innehållet i form av informativa texter. Experimenterandet, av<br />
professionella arkeologer, med fiktiva berättelser skapade utifrån arkeologiska fakta påbörjades i litterär<br />
form under början av 90-talet (Spector & Tringham 1991; Spector 1993) <strong>och</strong> har under 2000-talet tillämpats<br />
i utställningsform (bl a vid den nya Pompeji-utställningen i Museo Archeologico Nazionale di Napoli,<br />
Neapel, Italien). Narrationen som presentations- <strong>och</strong> förmedlingsform är mycket effektiv då det kan<br />
sägas vara typiskt mänskligt att uppskatta <strong>och</strong> överföra kunskap utifrån berättelser då dessa väcker intresse<br />
<strong>och</strong> är bättre anpassade till vår minnesförmåga. Många minnestekniker arbetar utifrån narration <strong>och</strong> vi<br />
skiljer oss på så sätt från datorernas databasprogram i vilka man helt enkelt matar in nakna fakta i<br />
kolumner utan kontext.<br />
____________________<br />
21<br />
Här betonas främst det ökande resandet <strong>och</strong> tillgången till museerna via Internet.<br />
22 T ex montrar, ljus, bakgrunder, komposition <strong>och</strong> arrangemang av föremål <strong>och</strong> material.<br />
51
<strong>Människan</strong> Presenterad<br />
Många museer har dock haft svårt att skilja på sin roll som minnesarkiv <strong>och</strong> som minnesförmedlare. I<br />
funktionen som arkiv avkontextualiseras föremålen som delas upp <strong>och</strong> magasineras utifrån kategorier<br />
som material eller av samtiden tillskrivet värde (Kreps 2003). Detta är nödvändigt utifrån tillgängliga<br />
lagringsutrymmen, säkerhetsföreskrifter <strong>och</strong> ett konserveringstekniskt perspektiv. Problemet kan uppstå<br />
när föremålen flyttas från sin arkivplats till en utställningsplats. Mycket sällan återskapas deras ursprungliga<br />
kontexter <strong>och</strong> föremålen tjänar mer som illustrationer då de kombineras in i nya tillfälligt konstruerade<br />
kontexter. I detta sammanhang vill jag passa på att påpeka vikten av källkritik <strong>och</strong> att arkeologisk<br />
professionalism bör kräva av museerna att de slutar att använda materialet i utställningarna som pusselbitar<br />
eller dekor i nya skapelser. Materialet är referenser <strong>och</strong> en slags grundinformation som redogör vad<br />
föremålet eller materialet är, varifrån det kommer (plats <strong>och</strong> kontext) <strong>och</strong> när <strong>och</strong> hur det är återfunnet<br />
bör alltid finnas lätt tillgängligt för den som är intresserad. När vi presenterar <strong>och</strong> refererar till redan<br />
existerande text är detta självklart. Varför ska det inte gälla när vi presenterar material? Denna typ av<br />
referensinformation finns alltid hos museet, men den ses ibland som så självklar <strong>och</strong> tråkig att utställare<br />
väljer bort den. Jag har sett flera exempel på hur museer i värsta fall bidrar till att skapa nya kombinationer<br />
av källmaterial <strong>och</strong> kontexter genom att blanda föremål från flera olika kontexter utan att redovisa detta.<br />
Detta är ett källkritiskt grundkrav som bör finnas på all arkeologisk utställningsverksamhet för att säkra<br />
en viss kvalitetsnivå. Hur denna grundinformation görs tillgänglig kan dock variera. Att göra den<br />
lättillgänglig men diskret kan vara ett sätt då den inte bör ta över eller ingå i utställningens koncept <strong>och</strong><br />
de kommunicerande informationsnivåerna.<br />
Behovet av olika informations- eller kommunikationsnivåer i en <strong>och</strong> samma utställning är stort. Besökaren<br />
är inte en enhetlig kategori utan utgörs av människor i olika åldrar, med olika förkunskaper. De kommer<br />
också, som besökare, utifrån olika vardagssituationer vilka tillfälligt kan påverka nivån av engagemang.<br />
Nyckeln till en fungerande permanent basutställning är att den kan upplevas av besökaren på många<br />
olika sätt utifrån besökarens egna val. Ingen tycker om att få information upptryckt i ansiktet varhelst<br />
man går, men ingen tycker heller om att känna att önskad information eller, för den delen kända föremål,<br />
saknas. Det kan därför, utifrån vårt textbaserade samhälle, vara effektivt att arbeta med utställningens<br />
texter på tre olika nivåer/textstorlekar. De olika nivåerna bör ses som separata men kompletterande<br />
enheter. Man ska kunna uppleva en utställning estetiskt <strong>och</strong> erhålla kunskap genom att bara läsa den<br />
största textnivån (t ex rubriker) <strong>och</strong> slumpmässigt studera de utställda materialen. Den mellanstora<br />
textnivån bör ge besökaren mer information <strong>och</strong> skapa ett intresse för att uppsöka den mindre textnivån<br />
som kan ge mer speciella inblickar <strong>och</strong> skapa reflektion hos besökaren. Denna nivå kan med fördel ta<br />
upp teman, särskild information eller presentera fiktiva berättelser (t ex i kursiverad stil).<br />
Grundinformationen om föremålen som referenser bör finnas nära föremålen <strong>och</strong> skilja sig<br />
utseendemässigt <strong>och</strong> storleksmässigt från själva utställningstexterna så de inte blandas ihop av besökaren<br />
med koncepttexterna. Att arbeta aktivt med utställningens textmaterial utifrån besökarens invanda<br />
läspraktiker, som är skapade <strong>och</strong> upprätthållda genom tidningar, böcker, reklam etc är ett effektivt sätt<br />
att få samtliga besökare att snabbt förstå var de kan hitta sin eftersökta information eller nivå av<br />
kommunikationsdjup.<br />
52
<strong>Människan</strong> Presenterad<br />
De olika nivåerna, speciellt fördjupningsnivåerna, kan även kompletteras med lättförståeliga bildsymboler<br />
t ex ett öga för inblick, ett i för referensinformation <strong>och</strong> något annat för narrativ (kanske räcker det med<br />
en kursiverad text?) som gör att besökaren lätt <strong>och</strong> snabbt kan orientera sig efter egna önskemål.<br />
Fördjupningsnivån med inblickar, narrativ <strong>och</strong> reflektion kan också vara föränderlig <strong>och</strong> utbytbar genom<br />
tid i den permanenta utställningen <strong>och</strong> på så sätt fungera som en förnyelsekomponent som kan aktualisera<br />
i utställningen betonade teman. Tillfälliga inblicksteman kan därigenom appliceras på den permanenta<br />
utställningen <strong>och</strong> göra den mer levande <strong>och</strong> attraktiv för återkommande besökare. Här kan museet inte<br />
bara spegla i samhället aktuella teman eller trender utan också aktivt vara med att skapa intressanta<br />
vinklingar <strong>och</strong> teman på människan i dag utifrån forskningen på människan i det förflutna. Att kunna<br />
förändra <strong>och</strong> byta ut fördjupad kommunikation om materialet i en permanent utställning visar också en<br />
större respekt inför materialets komplexitet, potential <strong>och</strong> mångtydighet. En permanent förhistorisk<br />
basutställning bör fungera som ett aktivt utgångsmaterial för museets övriga verksamhet <strong>och</strong> kunna<br />
förändras <strong>och</strong> anpassas med tiden.<br />
Att anpassa en utställning så att mindre barn också kan bli intresserade <strong>och</strong> skaffa sig kunskap är en stor<br />
utmaning. Personligen anser jag att man tjänar både barn <strong>och</strong> vuxna bäst genom att tydligt skilja mellan<br />
det som riktar sig till mindre barn <strong>och</strong> det som riktar sig till äldre barn <strong>och</strong> vuxna. Mindre barn bör även<br />
erbjudas alternativet att vara aktiva <strong>och</strong> kreativa i museimiljöer med andra barn istället för att släpas runt<br />
med de vuxna på deras villkor. Många museer i Sverige erbjuder just dessa aktivitetszoner eller program<br />
för barn. Att blanda kommunikation riktade till barn <strong>och</strong> till vuxna i samma utställning kan av besökaren<br />
upplevas som något förvirrande. Personligen fick jag en sådan förvirrad upplevelse när jag besökte<br />
utställningen ”Medeltid - dead or lajv”. Konfronterad av bl a prinsessan på ärtens ärta undrade jag<br />
utifrån vilket perspektiv jag skulle bemöta den. Barn kanske tror att det är prinsessans ärta, men om<br />
dom frågar mig som vuxen vad ska jag då svara? – Nej det är bara på skoj. Eller: - Det spelar ingen roll<br />
lilla vän för i vår tidsålder spelar äkthet <strong>och</strong> ursprung inte längre någon roll, eftersom det mesta utifrån<br />
ett franskt samhällskritiskt perspektiv ändå utgörs av konstruktioner, kopior <strong>och</strong> simuleringar. Kanske<br />
är det lättast att bara säga: - Javisst, men har jag då bidragit till att museet liksom Jultomten oundvikligen<br />
<strong>och</strong> så småningom i <strong>och</strong> med barnets verklighetsanpassning blir till en förlorad illusion? Som vuxen <strong>och</strong><br />
välutbildad förstår jag tanken bakom blandningen <strong>och</strong> upplösningen av gränsen mellan saga <strong>och</strong><br />
verklighet, fakta <strong>och</strong> fiktion <strong>och</strong> kan till <strong>och</strong> med tycka den är välbehövlig <strong>och</strong> befriande. Men ett barn<br />
som är i full färd med att lära sig skillnader som vad som är rätt <strong>och</strong> fel? Kanske <strong>och</strong> förhoppningsvis<br />
har jag helt fel <strong>och</strong> att vuxna istället tar sitt ansvar <strong>och</strong> diskuterar de grå nyanserna i världen med sina<br />
barn på ett mycket tidigare stadium. Kanske underskattar vi barnen?<br />
Många vuxna besökare, med begränsad inlevelseförmåga, kan säkerligen också uppleva förvirring<br />
över att fakta blandas <strong>och</strong> jämställs med föremål som bara existerar i sagan. En guidning med redovisning<br />
av bakomliggande syfte blir oumbärlig.<br />
En permanent förhistorisk basutställning bör vara självgående <strong>och</strong> för besökaren bekant i sin uppbyggnad<br />
(tidsperspektivet). Att förändra uppbyggnaden av det för besökaren välkända <strong>och</strong> förväntade skapar lätt<br />
förvirring.<br />
53
<strong>Människan</strong> Presenterad<br />
Nog för att en utställning på många sätt ska få människor berörda <strong>och</strong> skapa förutsättningar att tänka i<br />
nya banor, men det finns många mer effektiva sätt att göra detta på utan att få besökaren att känna sig<br />
utelämnad, vilsen <strong>och</strong> förvirrad. Vår förmåga att orientera oss i landskap <strong>och</strong> rum bygger på inlärda<br />
praktiker, kategoriseringar <strong>och</strong> struk<strong>tur</strong>er. Att släppa in en kund i en affär där alla varor har bytt plats gör<br />
nog kunden mer arg <strong>och</strong> förvirrad än öppen för nya varor.<br />
En permanent basutställning bör även undvika underströmmande meningar, som i avsaknad av<br />
samma intellektuella kapacitet eller humor som producenten helt na<strong>tur</strong>ligt skapar förvirring hos<br />
besökaren. Utställningen ska dock vid behov kunna kompletteras med guidning om sådan önskas. Det<br />
kan också vara ett alternativ att utarbeta olika guidningsalternativ eller teman som erbjuds besökaren<br />
utifrån intresse. Dessa guidningar kan frångå traditionella kategoriseringar <strong>och</strong> periodindelningar <strong>och</strong><br />
diskutera de förhistoriska materialen utifrån andra utvalda perspektiv. Professionalismen <strong>och</strong> de inarbetade<br />
struk<strong>tur</strong>erna behöver inte bytas ut för att åstadkomma förändring, men de bör kompletteras med andra<br />
former av expertis <strong>och</strong> kunskap. Fler röster måste tillåtas att göra sig hörda.<br />
Det är också viktigt att studera utställningens planlösning <strong>och</strong> rumsliga uppbyggnad då man bör tänka<br />
över besökarnas rörelsemönster, utrymme <strong>och</strong> upplevelsen av utställningen som en helhet. Även här<br />
kan man dra nytta av formen hos en berättelse <strong>och</strong> kanske arkitektoniskt <strong>och</strong> upplevelsemässigt betona<br />
<strong>och</strong> utmärka utställningens början, mitt <strong>och</strong> slut likt den aristoteliska linjära intrigen (Peabody 1975:<br />
206). Att balansera färger, uttryck <strong>och</strong> texter är också viktigt då man bör eftersträva att behålla besökarens<br />
uppmärksamhet genom hela utställningen. Det är också viktigt att utgå ifrån att besökaren inte kommer<br />
att se alla föremålen, läsa alla texterna eller uppleva alla avsedda upplevelser. Förmågan att tillåtas att<br />
kunna skapa sig ett helhetsintryck utifrån att plocka delar av utställningen blir en viktig utgångspunkt<br />
för producenterna av utställningen. Det är också viktigt att producenterna arbetar nära museets experter<br />
på samlingarna då det är de som har översikten av lämpligt utställningsmaterial. Eftersom arkiven numera<br />
inte är tillgängliga på samma sätt som tidigare, utan kräver att beställaren vet vad han/hon letar efter, är<br />
risken för reproduktion av kända föremål stor då de okända föremålen inte längre är tillgängliga.<br />
Personalen vid samlingarna blir därmed oumbärlig då endast de har möjligheten att introducera<br />
”bortglömda” föremål eller materialkategorier i forskar- <strong>och</strong> utställningsvärlden. Museerna bär här ett<br />
stort ansvar i att tillgängliggöra variationen i sina samlingar <strong>och</strong> undvika reproduktion som ett begränsat<br />
antal föremål skapar. Tendensen till reproduktion är redan i dag mycket stor, då några få kända fynd<br />
exploateras till döds medan andra liknande fynd som kan innehålla annan <strong>och</strong> kompletterande information<br />
aldrig syns eller används som exemplifiering i relaterad forskning. De databaser som läggs upp på<br />
museernas hemsidor är långt ifrån kompletta <strong>och</strong> utgör i dag endast ett urval av museernas totala föremål.<br />
Ett tydligt exempel på reproduktion är figurinen från Willendorf som för de flesta (även arkeologer) får<br />
representera kvinnofiguriner, fast materialet egentligen är mycket mer varierat (Nelson 1997).<br />
54
PROJEKTFÖRSLAG 8<br />
<strong>Människan</strong> i backspegeln: Hundra års presentation av tiotusen år av människor.<br />
<strong>Människan</strong> Presenterad<br />
Bakgrund, tid <strong>och</strong> rum:<br />
Hur den förhistoriska människan visas upp i utställningar på museer <strong>och</strong> presenteras i olika medier reflekterar<br />
ofta den samtida människosynen. Vi gör den förhistoriska människan, inte den enskilda människan utan den<br />
samlade bilden, till en avbild av oss själva. Den enskilda människan, eller den representativa människobilden<br />
från en viss tid <strong>och</strong> ett visst rum, får ofta representera en del av oss själva, ett visst karaktärsdrag eller ett stadium<br />
i en utvecklings- eller förvandlingsprocess. Hon framstår mycket sällan som den sammansatta <strong>och</strong> mångfacetterade<br />
person som hon säkerligen en gång var. Människobilderna eller den enskilda människan blir till lätthanterliga<br />
stereotyper <strong>och</strong> det är först med den samlade bilden av alla stereotyper som vi kan känna igen den variation <strong>och</strong><br />
mångfald som vi tillerkänner människan i dag.<br />
Respekten för de förhistoriska människorna <strong>och</strong> deras lämningar skulle verkligen behöva stärkas i vårat<br />
samhälle. Vi kan lära oss en hel del om respekt <strong>och</strong> etik utifrån det postkoloniala perspektivet. I länder som<br />
nyligen frigjorts från kolonisering har gränsen mellan det moderna <strong>och</strong> det traditionella blivit som vår gräns<br />
mellan historisk <strong>och</strong> förhistorisk tid. Det innebär att människorna utifrån det postkoloniala perspektivet står<br />
mycket närmare i tid de människor <strong>och</strong> artefakter som nu tar plats i ländernas nytillkomna museum. Förståelsen<br />
<strong>och</strong> respekten för många speciella materialkategorier finns kvar <strong>och</strong> man upplever inte samma distansering från<br />
förhistorien som i den västerländska världen. Särskilt märks detta i magasinering <strong>och</strong> hantering av material. I<br />
Australien får vissa material från olika stammar absolut inte blandas, olika kompositioner av material som är<br />
sammansatta får inte skiljas <strong>och</strong> hanteringen av materialet i dag är fortfarande uppbundet vid genus (Sue Bassett<br />
– muntlig information 2003-05-01). <strong>Människan</strong> <strong>och</strong> hennes perspektiv finns ännu kvar i materialet, medan vi i<br />
väst inte har en aning om vilka föreskrifter, tabun eller människor som materialiserats genom föremålen <strong>och</strong><br />
dess kontexter. Denna avhumanisering i väst är särskilt tydlig i hanteringen av mänskliga kvarlevor som utan<br />
förbihåll ställs ut, exponeras <strong>och</strong> lagras ur nästan ett maskinellt perspektiv. Ingen direkt skillnad, utom den<br />
typologiska, görs mellan ben från, djur, människa eller bränd lera. Alla är de arkeologiskt material som kan<br />
användas hur som helst i nästan vilket syfte som helst. Brända ben, skelett eller mosslik ställs ut för att beskådas<br />
av allt <strong>och</strong> alla, från alla vinklar <strong>och</strong> vrår. Vad säger det egentligen om människan i dag?<br />
Problemformulering:<br />
Hur har vi sett <strong>och</strong> hur ser vi på människan i förhistorien? Med vad jämför, relaterar <strong>och</strong> värderar vi henne? Är<br />
empati, respekt <strong>och</strong> etik undervärderat i vår samtida människosyn?<br />
Frågeställningar:<br />
Hur presenteras den förhistoriska människan i utställningar, littera<strong>tur</strong> <strong>och</strong> media? Kan förändringar i vår<br />
människosyn på den förhistoriska människan finna förklaringar i omvälvande händelser i vår samtid? Är museerna<br />
en viktig <strong>och</strong> ledande aktör i synen på människan? Finns det skillnad i hur vi presenterar mänskliga kvarlevor<br />
från perioder som står närmare oss i tid, t ex reliker från Medeltid <strong>och</strong> ett mosslik från förromersk järnålder?<br />
Påverkar vår kunskap om människornas tillstånd (helig person kontra avrättad brottsling eller offer) vår behandling<br />
av dem i dag? Kan vi lära oss något från de postkoloniala ländernas presentation av människor, där den<br />
presenterade människan står närmre den nutida människan i tid genom relationen traditionell kontra modern?<br />
55
<strong>Människan</strong> Presenterad<br />
Syfte:<br />
Syftet med projektförslaget är att öka reflektionen kring hur <strong>och</strong> varför vi skapar bilder <strong>och</strong> stereotyper över<br />
den förhistoriska människan. Syftet är att uppmärksamma detta, syna museernas roll (upprätthåller eller förändrar<br />
de den gällande människosynen?) <strong>och</strong> i längden försöka undvika konstruktionen av stereotyper <strong>och</strong> istället<br />
uppmuntra till en ökad respekt för människan – då som nu genom att betona hennes komplexa uppbyggnad<br />
<strong>och</strong> unika förmåga till anpassning.<br />
Material, teori <strong>och</strong> metod:<br />
För att materialet för föreslagen studie ska vara överblickbart men ändå fungera som statistiskt underlag för<br />
slutsatser krävs ett noga selektivt <strong>och</strong> representativt urval. Under föreslagen tidsperiod på hundra år (1900-talet)<br />
har en stor mängd utställningar ägt rum, littera<strong>tur</strong>23 presenterats <strong>och</strong> så småningom har också tv-dokumentärer/<br />
filmer producerats. För att bredda urvalet skulle även tidskrifter <strong>och</strong> radio kunna utgöra ett komplement om så<br />
önskas. Begränsning kan även göras till att bara omfatta museiutställningar. Vidare måste avgöras vilka museer<br />
som ska ingå i studien. Tillgängligt arkivmaterial kan bli avgörande. För tv <strong>och</strong> radio finns ett utmärkt fungerande<br />
arkiv24 . Gällande utställningarna bör själva kompositionerna med människor eller mänskliga kvarlevor ingå i<br />
analysen liksom tillhörande texter. Det kan vara mycket intressant att jämföra permanenta respektive tillfälliga<br />
utställningar. Reflekteras samtiden tydligare i någon av de två olika presentationsformerna eller beror<br />
samtidsreflektionen helt på andra, kanske rent av mänskliga, faktorer? Även människans roll eller position till<br />
det övriga materialet (i omfattning <strong>och</strong> i rum) i utställningen bör utvärderas.<br />
När materialet väl är utvalt lämpar det sig utmärkt för både kvantitativa (statistik) <strong>och</strong> mer kvalitativa (fallstudier)<br />
analysmetoder. Dessa bör dock vara noga genomtänkta innan de appliceras för att materialet ska kunna förse<br />
forskaren med informationen <strong>och</strong> att inte metoderna styrs av forskaren för att producera önskade eller bekräfta<br />
hypotetiska resultat.<br />
Det teoretiska utgångsläget kan/bör omfatta ingångar <strong>och</strong> utgångar i arkeologihistoria, idé <strong>och</strong> lärdomshistoria<br />
samt för det kritiska perspektivet postkolonial teori <strong>och</strong> teoretiska infallsvinklar från genusperspektivet. De<br />
båda kritiska perspektiven fokuserar på samtidssituationen, det aktiva respektive passiva valet samt maktredskap<br />
i form av t ex språkligt bruk <strong>och</strong> variation eller reproduktion av mänskliga aktörer, d v s vem eller vilka som gör<br />
valen <strong>och</strong> skapar berättelserna/texterna/utställningarna.<br />
____________________<br />
23 I detta sammanhang bör särskilt översiktsverk, uppslagsböcker <strong>och</strong> läromedel uppmärksammas.<br />
24 Se Statens ljud- <strong>och</strong> bildarkiv (SLBA).<br />
56
Ref ef ef efer ef er erenser er enser<br />
A<br />
Aijmer, G.<br />
2000 Meanings of violence: a cross cul<strong>tur</strong>al perspective. Berg, Oxford.<br />
Almgren, O.<br />
1905 ”Kung Björns hög” <strong>och</strong> andra lämningar vid Håga. KVHAA (Kungliga vetenskaps historie <strong>och</strong><br />
antikvitets akademien), Stockholm.<br />
Andersson, A.<br />
1976 Kyrklig konst från svensk medeltid. Historiska museet, Stockholm.<br />
Arnold, B.<br />
1991 The Deposed Princess of Vix: The Need for an Engendered European Prehistory. In The<br />
Archaeology of Gender. Proceedings of the 22nd Annual Chacmool Conference, edited by Walde, D. &<br />
Willows, N.D., pp. 366-374. The University of Calgary. Archaeological Association, Calgary.<br />
Arnold, B.<br />
2001 “Sein und Werden”: Gender as Process in Mortuary Ritual. In In Pursuit of Gender. Worldwide<br />
Archaeological Approaches, edited by Nelson, S. M. & Rosen-Ayalon, M. pp. 239-256. AltaMira<br />
Press, Walnut Creek, California.<br />
Arwill-Nordbladh, E.<br />
2001 Genusforskning inom arkeologin. Högskoleverket, Stockholm.<br />
Assman, J.<br />
1992 Das kul<strong>tur</strong>elle Gedächtnis. Verlag C H BECK, München.<br />
Axelsson, T. & Strinnholm, A.<br />
1999 Att hela eller dela. Några reflektioner över ett par bärnstensfynd från Västergötland. In Glyfer<br />
<strong>och</strong> arkeologiska rum - en vänbok till Jarl Nordbladh, edited by Gustafsson, A. & Karlsson,H., pp. 11-<br />
19. Institutionen för arkeologi, Göteborgs universitet, Göteborg.<br />
B<br />
Bailey, F.G.<br />
1988 Humbuggery and Manipulation: The Art of Leadership. Cornell University Press, New York.<br />
Baker, M.<br />
1997 Invisibility as a symptom of gender categories in archaeology. In Invisible People and Processes.<br />
Writing Gender and Childhood into European Archaeology, edited by Moore, J. & Scott, E., pp. 183-<br />
191. Leicester University Press, London & New York.<br />
Baudrillard, J.<br />
2001 Selected Writings. Polity Press, Cambridge.<br />
Baudrillard, J. & Nouvel, J.<br />
2002 The singular objects of architech<strong>tur</strong>e. University of Minnesota Press, Minneapolis.<br />
Becker, J.M.<br />
2000 Reconstructing the Lives of South Etruscan Woman. In Reading the Body. Representations and<br />
Remains in the Archaeological Record, edited by Rautman, A. E. pp. 55-67. University of Pennsylvania<br />
Press, Philadelphia.<br />
Benthall, J. & Polhemus, T. (eds.)<br />
1975 The body as a medium of expression: Essays based on a course of lec<strong>tur</strong>es given at the Institute of Contemporary<br />
Arts, London. Allen Lane, London.<br />
Berlin, B. & Kay, P.<br />
1999 Basic color terms: their universality and evolution. Cambridge University Press, Cambridge.<br />
iii
Beskow Sjöberg, M. (Red.)<br />
1987 Ölands järnåldersgravfält. Riksantikvarieämbetet <strong>och</strong> Statens historiska museer, Stockholm.<br />
Blake, E.<br />
1998 Sardinia’s nuraghi: four millennia of becoming. World archaeology 30:59-71.<br />
Boyd, B.<br />
1997 The power of gender archaeology. In Invisible People and Processes. Writing Gender and Childhood into<br />
European Archaeology, edited by Moore, J. & Scott, E., pp. 25-29. Leicester University Press, London<br />
& New York.<br />
Boye, V.<br />
1986 Fund af egekister fra bronzealderen i Danmark. Aarhuus Stiftsbogtrykkerie Wormianum 1986, Århus.<br />
Bray, T. L.<br />
2003 The archaeology and politics of food and feasting in early states and empires. Kluwer Academic/Plenum<br />
Publishers, cop, New York.<br />
Brown, B.<br />
2003 A sense of things: the object matter of American litera<strong>tur</strong>e. Chicago University Press, Chicago.<br />
Burström, M.<br />
2004 Svunna världar <strong>och</strong> samtidsförståelse. In Ordning mot kaos - studier av nordisk förkristen kosmologi,<br />
edited by Andrén, A., Jennbert, K. & Raudvere, C., pp. 11-22. Nordic Academic Press, Lund.<br />
Butler, J.<br />
1993 Bodies that matter. On the discursive limits of “sex”. Routledge, New York & London.<br />
C<br />
Conkey, M. W. & Gero, J.M (eds)<br />
1991 Engendering archaeology: women and prehistory. Basil Blackwell, Oxford.<br />
Connerton, P.<br />
1989 How societies remember. Cambridge University Press, Cambridge.<br />
Csordas, T. J.<br />
1994 Embodyment and experience: the existential ground of cul<strong>tur</strong>e and self. Cambridge University Press, Cambridge.<br />
Curtis, R.I.<br />
2001 Ancient food technology. Brill, Leiden.<br />
D<br />
Damm, C.<br />
1991 From Burials to Gender Roles. Problems and Potentials in Post-Processual Archaeology. In The<br />
Archaeology of Gender. Proceedings of the 22nd Annual Chacmool Conference, edited by Walde, D. &<br />
Willows, N.D., pp. 130-134. The University of Calgary. Archaeological Association, Calgary.<br />
Diaz-Andreu, M. & Sørensen, M. L. S. (eds)<br />
1998 Excavating women. A history of women in European archaeology. Routledge, London.<br />
Douglas, M.<br />
1997 Renhet <strong>och</strong> fara: en analys av begreppen orenande <strong>och</strong> tabu. Nya Doxa, Nora.<br />
Duby, G.<br />
2000 Art and society in the Middle Ages. Polity Press, Cambridge.<br />
E<br />
Eaverly, M-A.<br />
1999 Colour and Gender in Ancient Painting: A Pan-Mediterranean Approach. In From the Ground up:<br />
Beyond Gender Theory in Archaeology. Proceedings of the Fifth Gender and Arachaeology Conference. University<br />
of Wisconsin-Milwaukee, October 1998, edited by Wicker, N.L. & Arnold, B., pp. 5-10. Archeopress,<br />
Oxford.<br />
iv
Erdkamp, P.<br />
1998 Hunger and the sword: warfare and food supply in Roman Republican wars (264-30 B.C.). Gieben, Amsterdam.<br />
F<br />
Fahlander, F.<br />
In press Kön & gender som seriekollektiv. Sociala aspekter på korporealitet & handling. In Kjönn og<br />
Arkeologi, edited by Fuglestvedt, I. et al.<br />
Foucault, M.<br />
1986 Of other spaces. Diacritics: a review of contemporary criticism 16:22-27.<br />
Frank, A.<br />
1991 For a sociology of the body: an analytical review. In The Body: Social Process and Cul<strong>tur</strong>al Theory,<br />
edited by Featherstone, M., Hepworth, M.. & Turner, B. Sage, London.<br />
Fredell, Å.<br />
2003a Bronze Age Imagery - Through Water and Fire. Current Swedish Archaeology 11:45-63.<br />
Fredell, Å.<br />
2003b Bildbroar. Figurativ bildkommunikation av ideologi <strong>och</strong> kosmologi under sydskandinavisk bronsålder <strong>och</strong><br />
förromersk järnålder. Institutionen för arkeologi, Göteborgs universitet, Göteborg.<br />
Fyfe, G.<br />
1996 A Trojan horse at the Tate: theorizing the museum as agency and struc<strong>tur</strong>e. In Theorizing Museums.<br />
Representing identity and diversity in a changing world, edited by McDonald, S. & Fyfe G., pp. 203-<br />
228. Blackwell Publishers, Oxford<br />
Fyllingen, H.<br />
2003 Society and Violence in the Early Bronze Age: An Analysis of Human Skeletons from Nord-<br />
Trøndelag, Norway. Norwegian Archaeological Review 36:27-43.<br />
G<br />
Gaimster, M.<br />
1998 Vendelperiod bracteats on Gotland: On the significance of Germanic art. Almqvist & Wiksell International,<br />
Stockholm.<br />
Gansum, T. & Hansen, H. J.<br />
2004 Fra jern til stål. In Mellom himmel og jord. Foredrag fra et seminar om religionsarkeologi. Isegran 31. januar<br />
- 2. februar 2002., edited by Hedeager, L. & Melheim, L. & Oma, K., pp. 344-376. Institutt for<br />
arkeologi, kunsthistorie og konservering. Universitetet i Oslo, Oslo.<br />
Gatens, M.<br />
1996 Imaginary bodies: Ethics, power and corporeality. Routledge, London & New York.<br />
Gell, A.<br />
1998 Art and agency: an anthropological theory. Clarendon, Oxford.<br />
German, S.C.<br />
2000 The Human Form in the Late Bronze Age Aegean. In Reading the Body. Representations and Remains<br />
in the Archaeological Record, edited by Rautman, A. E. pp. 95-110. University of Pennsylvania<br />
Press, Philadelphia.<br />
Giddens, A.<br />
1984 The Constitution of Society. Polity Press, Cambridge.<br />
Gilchrist, R.<br />
1997 Ambivalent bodies: gender and medieval archaeology. In Invisible People and Processes. Writing<br />
Gender and Childhood into European Archaeology, edited by Moore, J. & Scott, E., pp. 42-58. Leicester<br />
University Press, London & New York.<br />
Gilchrist, R.<br />
1999 Gender and Archaeology. Contesting the past. Routledge, London.<br />
v
Gillings, M. & Polhard, J.<br />
1999 Non-portable stone artefacts and contexts of meaning: the tale of Grey Wether. World archaeology<br />
31:179-193.<br />
Gosden, C. & Hather, J.<br />
1999 The prehistory of food: appetites for change. Routledge, London.<br />
Gosden, C. & Lock, G.<br />
1998 Prehistoric histories. World archaeology 30:2-12.<br />
Gosden, C. & Marshall, Y.<br />
1999 The cul<strong>tur</strong>al biography of objects. World archaeology 31:169-178.<br />
Grosz, E. (ed.)<br />
1999 Becomings. Explorations in Time, Memory and Fea<strong>tur</strong>es. Cornell University Press, Ithaca, New York.<br />
H<br />
Hagberg, U.E., Stjernquist, B. & Rasch, M. (Red.)<br />
1991 Ölands järnåldersgravfält. Riksantikvarieämbetet <strong>och</strong> Statens historiska museer, Stockholm.<br />
Hagberg, U.E., Stjernquist, B. & Rasch, M. (Red.)<br />
1996 Ölands järnåldersgravfält. Rikantikvarieämbetet <strong>och</strong> Statens historiska museer, Stockholm.<br />
Halbwachs, M.<br />
1992 On collective memory. The University of Chicago Press, Chicago.<br />
Hassan, F. A. & Smith, S. J.<br />
2001 Soul Birds and Heavenly Cows: Transforming Gender in Predynastic Egypt. In In Pursuit of<br />
Gender. Worldwide Archaeological Approaches, edited by Nelson, S. M. & Rosen-Ayalon, M., pp. 43-<br />
65. AltaMira Press, Walnut Creek, California.<br />
Hauck, K.<br />
1985 Die Goldbrakteaten der Völkerwanderungzeit. Wilhelm Flink Verlag, München.<br />
Hedeager, L.<br />
1998 Skuggor ur en annan verklighet: fornnordiska myter. Wahlström & Widstrand, Stockholm.<br />
Hedeager, L.<br />
2004 Dyr og andre mennesker - mennesker og andre dyr: Dyreornamentikens transcendentale realitet.<br />
In Ordning mot kaos - studier av nordisk förkristen kosmologi, edited by Andrén, A. Jennbert, K. &<br />
Raudvere, C., pp. 219-252. Nordic Academic Press, Lund.<br />
Hetherington, K.<br />
1996 The utopics of social ordering: Stonehenge as a museum without walls. In Theorizing Museums.<br />
Representing identity and diversity in a changing world, edited by McDonald, S. & Fyfe, G., pp. 153-176.<br />
Blackwell Publishers, Oxford.<br />
Hitchcock, L. A.<br />
1997 Engendering domination: a struc<strong>tur</strong>al and contextual analysis of Minoan Neopalatial bronze<br />
figurines. In Invisible People and Processes. Writing Gender and Childhood into European Archaeology,<br />
edited by Moore, J. & Scott, E., pp. 113-130. Leicester University Press, London & New York.<br />
Hjørungdal, T.<br />
1994 Synålar som uttryck för na<strong>tur</strong>lig <strong>och</strong> evig kvinnlighet. In Det dolda budskapet. Kön <strong>och</strong> makt, kvinnor<br />
<strong>och</strong> män i museiutställningar, edited by Persson, E. pp. 60-62. Arbetets museum. Riksutställningar,<br />
Stockholm.<br />
Hobbes, T.<br />
1969 Leviathan. Menston.<br />
Hodder, I.<br />
1991 Gender Representation and Social Reality. In The Archaeology of Gender. Proceedings of the 22nd<br />
Annual Chacmool Conference, edited by Walde, D. & Willows N.D., pp. 11-16. The University of<br />
Calgary. Archaeological Association, Calgary.<br />
vi
Holtorf, C.J.<br />
1998 The life-histories of megaliths in Mecklenburg-Vorpommern (Germany). World archaeology 30:23-38.<br />
Hooko, A.E.<br />
2001 Alphonso Lingi’s We - a Collage, not a Collective. Diacritics: a review of contemporary criticism 31:11-21.<br />
J<br />
Jennbert, K.<br />
2004 Människor <strong>och</strong> djur: Kroppsmetaforik <strong>och</strong> kosmologiska perspektiv. In Ordning mot kaos - studier<br />
av nordisk förkristen kosmologi, edited by Andrén, A. Jennbert, K. & Raudvere, C., pp. 183-217.<br />
Nordic Academic Press, Lund.<br />
Johnsen, B. & Welinder, S.<br />
1997 Gender <strong>och</strong> arkeologi. Mitthögskolan, Östersund.<br />
Jones, A. & Mac Gregor, G. (Eds)<br />
2002 Colouring the Past: The significance of colour in Archaeological Research. Berg.<br />
Joyce, R. A.<br />
2001 Beauty, Sexuality, Body Ornamentation, and Gender in Ancient Meso-America. In In Pursuit of<br />
Gender. Worldwide Archaeological Approaches, edited by Nelson, S. M. & Rosen-Ayalon, M., pp. 81-<br />
91. AltaMira Press, Walnut Creek, California.<br />
Joyce, R. A. (ed)<br />
2002 The Languages of Archaeology. Dialogue, Narrative, and Writing. Blackwell, Oxford.<br />
Kokkinidou, D. & Nikolaidou, M.<br />
1997 Body imagery in the Aegean Neolithic: ideological implications of anthropomorphic figurines.<br />
In Invisible People and Processes. Writing Gender and Childhood into European Archaeology, edited by<br />
Moore, J. & Scott, E., pp. 88-112. Leicester University Press, London & New York.<br />
K<br />
K.A.N. Kvinner i arkeologi i Norge. Bergen.<br />
1985 -<br />
Kopytoff, I.<br />
1986 The cul<strong>tur</strong>al biography of things: commoditization as process. In The social life of things. Commodities<br />
in cul<strong>tur</strong>al perspective, edited by Appadurai, A. pp. 64-91. Cambridge University Press,<br />
Cambridge.<br />
Kreps, C.F.<br />
2003 Liberating Cul<strong>tur</strong>e: Cross-cul<strong>tur</strong>al perspectives on museums, curation and heritage preservation. Routledge,<br />
London.<br />
Kristiansen, K.<br />
2002 The tale of the sword: swords and swordfighters in Bronze Age Europe. Oxford Journal of Archaeology<br />
21:319-332.<br />
L<br />
Last, J.<br />
1998 Books of Life: biography and memory in a Bronze Age barrow. Oxford Journal of Archaeology 17:43-54.<br />
Lazzari, M.<br />
2003 Archaeological visions. Gender, landscape, and optic knowledge. Journal of Social Archaeology 3:194-222.<br />
Le Goff, J.<br />
1988 The medieval imagination. University of Chicago Press, Chicago.<br />
Lee, M. M.<br />
2000 Deciphering Gender in Minoan Dress. In Reading the Body. Representations and Remains in the Archaeological<br />
Record, edited by Rautman, A. E. pp. 111-123. University of Pennsylvania Press, Philadelphia.<br />
vii
Lerner, A.W.<br />
1990 The Manipulators: Personality and Politics in Multiple Perspectives. Lawrence Erlbaum Associates,<br />
Hillsdale, New Jersey.<br />
Lind, M.<br />
1994 En brännande treklöver - museer, kvinnor <strong>och</strong> betydelseproduktion. In Det dolda budskapet. Kön<br />
<strong>och</strong> makt, kvinnor <strong>och</strong> män i museiutställningar, edited by Persson, E. pp. 4-10. Arbetets museum.<br />
Riksutställningar, Stockholm.<br />
M<br />
Mc Niven, T. J.<br />
2000 Fear and Gender in Greek Art. In Reading the Body. Representations and Remains in the Archaeological<br />
Record, edited by Rautman, A. E. pp. 124-131. University of Pennsylvania Press, Philadelphia.<br />
Mcdonald, S. & Fyfe, G. (eds.)<br />
1996 Theorizing Museums. Representing identity and diversity in a changing world. Blackwell Publishers, Oxford.<br />
Meskell, L.<br />
1998 The irresistible body and the seduction of archaeology. In Changing Bodies, Changing Meanings,<br />
edited by Montserrat, D. pp. 139-161. Routledge, London.<br />
Meskell, L.<br />
2000 Writing the Body in Archaeology. In Reading the Body. Representations and Remains in the Archaeological<br />
Record, edited by Rautman, A. E. pp. 13-21. University of Pennsylvania Press, Philadelphia.<br />
Meskell, L.M. & Joyce, R. A.<br />
2003 Embodied Lives. Figuring Ancient Maya and Egyptian Experience. Routledge, London & New York.<br />
Montserrat, D. (ed)<br />
1998 Changing Bodies, Changing Meanings. Routledge, London.<br />
Moore, J. & Scott, E. (eds)<br />
1997 Invisible People and Processes. Writing Gender and Childhood into European Archaeology. Leicester University<br />
Press, London & New York.<br />
Moss, M.L.<br />
1993 Shellfish, gender, and status on the northwest coast: reconciling archaeological, ethnographical,<br />
and ethnohistorical records of the Tlingit. American anthropologist 95:631-652.<br />
Murray, P.<br />
1998 Bodies in Flux. Ovid’s Metamorphoses. In Changing Bodies, Changing Meanings, edited by Montserrat,<br />
D. pp. 80-96. Routledge, London.<br />
N<br />
Nelson, S. M.<br />
1997 Gender in archaeology: analyzing power and prestige. AltaMira Press, Walnut Creek, California.<br />
Nelson, S. M. & Rosen-Ayalon, M. (eds.)<br />
2001 In Pursuit of Gender. Worldwide Archaeological Approaches. AltaMira Press, Walnut Creek, California.<br />
Nora, P.<br />
1989 Between Memory and History: Les Lieux de Mémoire. Representations:7-25.<br />
Nordbladh, J & Yates, T<br />
1990 This Perfect Body, This Virgin Text: Between Sex and Gender in Archaeology. In Archaeology<br />
after struc<strong>tur</strong>alism, edited by Yates, T & Babty, I. pp. 222-239. Routledge, London.<br />
Normark, J.<br />
2004a Caught Somewhere in Time: Polyagentive Archaeology in the Maya Lowlands. Department of Archaeology,<br />
Göteborg university, Göteborg.<br />
Normark, J.<br />
2004b Sakbihs and polyagency: The architec<strong>tur</strong>al causes of human behaviour in the C<strong>och</strong>uah region,<br />
Quintana Roo, Mexico. Current Swedish Archaeology 12:141-168.<br />
viii
O<br />
Olsen, B.<br />
2003 Material Cul<strong>tur</strong>e after Text: Re-Membering Things. Norwegian Archaeological Review 36:87-104.<br />
P<br />
Pauli Jensen, X.<br />
2003 The Vimose find. In The spoils of victory - The North in the shadow of the Roman Empire, edited by<br />
Jörgensen, L. Storgaard, B. & Gebauer Thomsen, L., pp. 224-238. National museum, Copenhagen.<br />
Peabody, B.<br />
1975 The Winged Word: a Study in the Technique of Ancient Greek Oral Composition as Seen Principally through<br />
Hesiod’s Works and Days. State University of New York Press, Albany.<br />
Persson, E. (Red.)<br />
1994 Det dolda budskapet. Kön <strong>och</strong> makt, kvinnor <strong>och</strong> män i museiutställningar. Arbetets museum.<br />
Riksutställningar, Stockholm.<br />
Peterson, J. D.<br />
2000 Labor Patterns in the Southern Levant in the Early Bronze Age. In Reading the Body. Representations<br />
and Remains in the Archaeological Record, edited by Rautman, A. E. pp. 38-54. University of<br />
Pennsylvania Press, Philadelphia.<br />
Pettersson, J.<br />
1977 Hällristningar på Tjörn. Volym 1. Dalaförlaget, Malung.<br />
Pettersson, J.<br />
1982 Hällristningar på Tjörn. Volym 2. Dalaförlaget, Malung.<br />
Plato (427 –347 f.Kr.)<br />
2003 Skrifter. Staten/Platon. Översättning, förord <strong>och</strong> noter av Jan Stolpe. Atlantis. Stockholm.<br />
Pollock, S & Bernbeck, R.<br />
2000 And They Said, Let Us Make Gods in Our Image: Gendered Ideologies in Ancient Mesopotamia.<br />
In Reading the Body. Representations and Remains in the Archaeological Record, edited by Rautman,<br />
A. E. pp. 150-164. University of Pennsylvania Press, Philadelphia.<br />
Porter, G.<br />
1994 Reading between the lines. Gender and history in museums. In Det dolda budskapet. Kön <strong>och</strong> makt,<br />
kvinnor <strong>och</strong> män i museiutställningar, edited by Persson, E. pp. 50-59. Arbetets museum.<br />
Riksutställningar, Stockholm.<br />
Porter, G.<br />
1996 Seeing through solidity: a feminist perspective on museums. In Theorizing Museums. Representing<br />
identity and diversity in a changing world, edited by McDonald, S. & Fyfe, G., pp. 105-126. Blackwell<br />
Publishers, Oxford.<br />
R<br />
Rasch, M. (Red.)<br />
2002 Ölands järnåldersgravfält. Riksantikvarieämbetet <strong>och</strong> Statens historiska museer, Stockholm.<br />
Rautman, A. E. (ed.)<br />
2000 Reading the Body. Representations and Remains in the Archaeological Record. University of Pennsylvania<br />
Press, Philadelphia.<br />
Rautman, A.E. & Talalay, L. E.<br />
1991 Introduction: Diverse Approaches to the Study of Gender in Archaeology. In Reading the Body.<br />
Representations and Remains in the Archaeological Record, edited by Rautman, A. E. pp. 1-12. University<br />
of Pennsylvania Press, Philadelphia.<br />
Rebold Benton, J.<br />
2002 Art of the Middle Ages. Thames & Hudson, London.<br />
ix
Rehak, P.<br />
1999 The Aegean Landscape and the Body: A new Interpretation of the Thera Frescoes. In From the<br />
Ground up: Beyond Gender Theory in Archaeology. Proceedings of the Fifth Gender and Arachaeology Conference.<br />
University of Wisconsin-Milwaukee, October 1998, edited by Wicker, N.L. & Arnold B., pp. 11-<br />
22. Archaeopress, Oxford.<br />
Reinhold, S<br />
2003 Traditions in transition: Some Thoughts on Late Bronze Age and Early Iron Age Burial Costumes<br />
from the Northern Caucasus. European Journal of Archaeology 6:25-54.<br />
Riegel, H.<br />
1996 Into the heart of irony: ethnographic exhibitions and the politics of difference. In Theorizing<br />
Museums. Representing identity and diversity in a changing world, edited by McDonald, S. & Fyfe, G., pp.<br />
83-104. Blackwell Publishers, Oxford.<br />
S<br />
Schmidt, R. A. (ed.)<br />
2000 Archaeologies of Sexuality. Routledge, Florence, KY, USA.<br />
Shilling, C.<br />
1993 The Body and Social Theory. SAGE Publications, London.<br />
Sjögren, K-G.<br />
2003 Mångfalldige uhrminnes grafvar... Megalitgravar <strong>och</strong> samhälle i Västsverige. Institutionen för arkeologi,<br />
Göteborgs universitet, Göteborg.<br />
Smith, J. C.<br />
1991 Gender and the Construction of Reality. In The Archaeology of Gender. Proceedings of the 22nd<br />
Annual Chacmool Conference, edited by Walde, D. & Willows, N.D., pp. 84-95. The University of<br />
Calgary. Archaeological Association, Calgary.<br />
Sonesson, G.<br />
1992 Bildbetydelser. Inledning till bildsemiotiken som vetenskap. Studentlittera<strong>tur</strong>, Lund.<br />
Spyer, P.<br />
1998 Border Fetishisms. Material Objects in Unstable Spaces. Routledge, New York.<br />
Stoklund, M.<br />
2003 The first runes - the literary language of the Germani. In The spoils of victory - The North in the<br />
shadow of the Roman Empire, edited by Jörgensen, L., Storgaard, B. & Gebauer Thomsen, L., pp.<br />
172-179. National museum, Copenhagen.<br />
Sztompka, P.<br />
1994 Society as social becoming: beyond individualism and collectivism. In Agency and Struc<strong>tur</strong>e.<br />
Reorienting Social Theory, edited by Sztompka, P. pp. 251-282. Gordon and Breach, Amsterdam.<br />
Sørensen, M-L. S.<br />
1991 The Construction of Gender through Apperance. In The Archaeology of Gender. Proceedings of the<br />
22nd Annual Chacmool Conference, edited by Walde, D & Willows, N.D., pp. 121-129. The University<br />
of Calgary. Archaeological Association, Calgary.<br />
Sørensen, M-L. S.<br />
2000 Gender Archaeology. Polity Press, Malden, Massachusetts.<br />
Sørensen, M-L. S.<br />
2004 The Archaeology of Gender. In A Companion to Archaeology, edited by Bintliff, J. pp. 75-91.<br />
Blackwell, Malden, MA; Oxford UK.<br />
T<br />
Turner, B.S.<br />
1996 The body and society: explorations in social theory. Sage, London.<br />
x
U<br />
Ullén, M.<br />
2003 Östergötlands medeltida dopfuntar. Studier till Sveriges kyrkor. Riksantikvarieämbetets förlag.<br />
Stockholm.<br />
Urry, J<br />
1996 How societies remember the past. In Theorizing Museums. Representing identity and diversity in a<br />
changing world, edited by McDonald, S. & Fyfe, G., pp. 45-65. Blackwell Publishers, Oxford.<br />
V, , W<br />
W<br />
Walde, D & Willows, N.D. (eds.)<br />
1991 The Archaeology of Gender. Proceedings of the 22nd Annual Chacmool Conference. The University of<br />
Calgary. Archaeological Association, Calgary.<br />
Vang Petersen, P.<br />
2003 Warrior art, religion and symbolism. In The spoils of victory - The North in the shadow of the Roman<br />
Empire, edited by Jörgensen, L., Storgaard, B. & Gebauer Thomsen, L., pp. 286-294. National<br />
museum, Copenhagen.<br />
Welinder, S.<br />
1993 Pots, females and food. Current Swedish Archaeology 1:165-169.<br />
Wennstedt Edvinger, B.<br />
1993 Genus <strong>och</strong> djursymbolik. Om den norrländska fångstkul<strong>tur</strong>ens organisation med avseende på kön. Institutionen<br />
för arkeologi. Umeå universitet, Umeå.<br />
Wessels, A.<br />
1994 Europe: Was it ever really Christian? SCM Press Ltd, London.<br />
Whitehouse, R. D.<br />
2001 Gender in South Italian Neolithic: A Combinatory Approach. In In Pursuit of Gender. Worldwide<br />
Archaeological Approaches, edited by Nelson, S. M. & Rosen-Ayalon, M., pp. 15-42. AltaMira Press,<br />
Walnut Creek, California.<br />
Wicker, N.L. & Arnold, B. (eds.)<br />
1999 From the Ground Up: Beyond Gender Theory in Archaeology. Proceedings of the Fifth Gender and Archaeology<br />
Conference. University of Wisconsin-Milwaukee, October 1998. Archaeopress, Oxford.<br />
Victor, H.<br />
2002 Med graven som granne. Om Bronsålderns kulthus. Institutionen för arkeologi <strong>och</strong> antik historia.<br />
Uppsala universitet, Uppsala.<br />
Wiker, G.<br />
2001 Om konstruksjon av ny menneskelig identitet i jernalderen. Primitive tider.<br />
Wiker, G.<br />
2004 Om endringer i menneskets verdensbilde på 500-tallet. In Mellom himmel og jord. Foredrag fra et<br />
seminar om religionsarkeologi Isegran 31. januar - 2. februar 2002, edited by Hedeager, L. & Melheim,<br />
L. & Oma, K., pp. 114-154. Institutt for arkeologi, kunsthistorie og konservering, Universitetet<br />
i Oslo, Oslo.<br />
Vlahogiannis, N.<br />
1998 Disabling Bodies. In Changing Bodies, Changing Meanings, edited by Montserrat, D. pp. 13-36.<br />
Routledge, London.<br />
Z<br />
Zolberg, U.<br />
1996 Museums as contested sites of remembrance: the Enola Gay affair. In Theorizing Museums. Representing<br />
identity and diversity in a changing world, edited by McDonald, S. & Fyfe, G., pp. 69-87.<br />
Blackwell Publishers, Oxford.<br />
xi
xii<br />
Muntlig Muntliga Muntlig a R RRef<br />
R ef efer ef er erenser er enser<br />
Bassett, S. (Konservator vid The Museum of Northern Territory, Darwin, Australia.) 2003-05-01.<br />
Föreläsningar vid The Body and Emodiment: Intersections of Imagery, Litera<strong>tur</strong>e, and Science. Symposium vid<br />
Göteborgs Universitet 7– 9 maj 2004.<br />
Jones, A. (Southampton university). 2004-04-21. ’Coloring the Past´. Föreläsning vid Göteborgs universiet<br />
Museo Archeologico Nazionale di Napoli. Personligt besök 2003-07-13.<br />
Scarre, C. 2003-11-03. ’Excavations at Prissé-la-Charrière 1995-2003.´ Föreläsning vid Göteborgs<br />
universitet.<br />
Int Inter Int er erne er ne netR ne tR tRef tR ef efer ef er erenser er enser<br />
Department of Semiotics, Lund University.<br />
2004-06-09. ‘Cul<strong>tur</strong>al semiotics – Visual semiotics – Semiotic theory´.<br />
http://www.arthist.lu.se/kultsem/semiotics/kult_sem_eng.html<br />
Historiska museet.<br />
2004-06-07. ’Medeltidens bildvärld´.<br />
http://www.historiska.se/medeltidbild/<br />
Kalmar länsmuseum.<br />
2004-06-23. ’Det medeltida Kalmar´.<br />
http://www.kalmarlansmuseum.se/arkeologi/kalmar.htm<br />
School of Art History & Archaeology.<br />
2004-06-10. ‘Manchester Interpretative Archaeology Colloquia (ManIAC) 2004´.<br />
http://www.art.man.ac.uk/ARTHIST/maniac/<br />
Statens Fastighetsverk.<br />
2004-06-23. ’Kalmar slott´.<br />
http://www.sfv.se/cms/sfv/vara_fastigheter/sverige/h_kalmar_lan/Kalmar_slott.html<br />
Wikipedia. The Free Encyklopedia.<br />
2004-07-20.‘The Pioneer plaque´.<br />
http://en.wikipedia.org/wiki/Pioneer_plaque