You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
NY PÅ CYKEL<br />
Knarik Avetisyan ville<br />
lära sig cykla tidigt.<br />
Men hon fick inte för<br />
sina föräldrar. Det var<br />
inget flickor skulle göra.<br />
Men nu – 25 år senare<br />
– har hon äntligen förverkligat<br />
sin dröm.<br />
Det spelade ingen roll hur hon tjatade.<br />
Knariks föräldrar viftade bort hennes<br />
önskan gång på gång. Det var inte det<br />
att föräldrarna var illvilliga eller särskilt<br />
stränga. Det var bara så i den lilla staden<br />
Stepanakert i Armenien där Knarik Avetisyan<br />
är född och uppväxt. Flickor cyklar<br />
inte. Det är för farligt.<br />
Pojkar, däremot, kunde tydligen hantera<br />
faran. Hennes bror fick en cykel när<br />
han var två år, något som Knarik naturligtvis<br />
uppfattade som oerhört orättvist.<br />
– Så är det inte längre. Men på 90-talet,<br />
när jag var barn, var den kulturen stark i<br />
Armenien, berättar Knarik och kastar ett<br />
öga på sin röda cykel.<br />
För idag har hon en cykel och hon har<br />
precis lärt sig att cykla på den. Vi sitter<br />
i en park i Haninge, där hon bor sedan i<br />
somras med sin pojkvän. Cykeln var en<br />
välkomstpresent från honom och hans<br />
familj. Fast när hon fick den kunde hon<br />
alltså inte använda den.<br />
Och det skulle bli svårt att lära sig,<br />
insåg hon snart. Trots hjälp från sin<br />
pojkvän.<br />
– Han höll fast cykeln på alla möjliga<br />
sätt för att hjälpa mig med balansen. Men<br />
det var svårt. Jag lyckades nästan lära mig,<br />
men var vettskrämd och superstressad<br />
varje gång jag skulle öva med cykeln.<br />
Det var inte bara att det var svårt<br />
att hålla balansen och styra. Hon hade<br />
ju också fått inpräntat i huvudet sedan<br />
barnsben att det är livsfarligt att cykla.<br />
Därför räckte det inte att lära sig hantera<br />
cykeln. Hon behövde också bryta ner den<br />
mentala mur som rests under uppväxten.<br />
Knariks pojkvän insåg snart att det var<br />
svårare och krävde mer tålamod att som<br />
vuxen lära sig cykla, än han trott. Därför<br />
överraskade han henne med en ovanlig<br />
födelsedagspresent: en cyklingskurs. Han<br />
hade sett annonser om Cykelfrämjandets<br />
Frihet på cykel-kurser och helt enkelt<br />
anmält sin flickvän.<br />
– Det var en sådan lättnad att komma<br />
till kursen. Inte bara för att jag fick hjälp<br />
med hur jag skulle lära mig, utan också<br />
för att jag befann mig i ett sammanhang<br />
med andra som inte heller kunde cykla.<br />
Jag kände mig inte utanför och konstig<br />
längre, berättar Knarik.<br />
Efter två kurstillfällen kunde hon<br />
trampa iväg själv. Visserligen var hon<br />
ännu osäker och ”ofta vettskrämd” men<br />
kunde i vart fall använda cykeln. Till det<br />
tredje kurstillfället cyklade hon de drygt<br />
två kilometerna från bostaden själv.<br />
– Det var en oerhörd frihetskänsla, även<br />
om jag då som sagt fortfarande tyckte att<br />
det var läskigt och svårt.<br />
Idag är hon säkrare och cyklar flera<br />
gånger i veckan. Både för att det är kul och<br />
för att det är praktiskt. ”Jag hatar bussar”,<br />
säger hon och berättar att hon och hennes<br />
pojkvän numera cyklar till ICA Maxi för<br />
att handla, istället för att ta bussen.<br />
– Tack vare cykeln kan vi också träffa<br />
familjen mer än tidigare.<br />
Men jag anar att stråk av otålighet. Det<br />
är fortfarande knepigt med tvära svängar<br />
och hon blir osäker när hon ska parera<br />
andras närvaro på cykelbanan. Knarik<br />
längtar tills hon är lika säker och duktig<br />
på att cykla som ”alla andra”.<br />
16 <strong>Cykling</strong> nummer 4, <strong>2018</strong>