Turist i tillvaron zine 3
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
på Vita huset och det är lugnt hemma. Dom<br />
förstår att de inte kan hindra mig ifrån det,<br />
vad de än tycker. Jag har börjat gilla Vita<br />
huset, Buddha och ett antal band. Trots att<br />
jag var ny så hade jag lärt mig hur saker och<br />
ting brukade vara. Just den här kvällen hade<br />
det varit ”nytt” folk för mig och jag kände<br />
mig både lite uttittad och nervös. Kvällen<br />
hade ändå flytit på och jag var på väg ut mot<br />
farstun för att vänta på min ankommande<br />
taxi.<br />
Till vänster låg trappan upp till övervåningen<br />
och jag visste att det var några kvar<br />
där, trots att de flesta hade åkt hem. Helt<br />
plötsligt brakar det till från den övre delen<br />
av trappan vilket gör att jag tittar åt det<br />
hållet.<br />
Ner för trappan flyger det en punkare med<br />
dubbla tuppkammar, mc-jacka, tighta jeans<br />
och Dr. Martens. Han landar på stjärten med<br />
utsträckta ben framför mig. Trots att han<br />
är omtöcknad sträcker han fram sin hand<br />
och säger: Tja! Sanslös! Vi började prata och<br />
han tycker att det är ”jääävligt coolt” att jag<br />
trots rullstolen är där och den jag är. I<br />
fyllan och villan tycker han att<br />
vi ska skriva våra namn på<br />
väggen, så att det här blir<br />
ett minne som kommer<br />
att finnas kvar. Med en<br />
ganska tjock spritpenna<br />
skriver han över<br />
halva väggen ”Sanslös<br />
och AB var här”.<br />
Under den tiden vi<br />
har språkat har jag<br />
försökt memorera hans<br />
utseende och studerat<br />
både knappar och klotter på<br />
jackan. Han berättar på sin stockholmska<br />
att ”Vi Ultrapunkare har uppvikta<br />
skinpajsarmar så att det röda fodret syns.”<br />
När jag sedan är på Ultraspelningarna så<br />
märker jag att flera har det, vilket jag förstås<br />
apar efter och fortfarande har. Ni får tycka<br />
vad ni vill, men jag tycker fortfarande att det<br />
är snyggt.<br />
En av dom knappar jag fastnar för kommer<br />
att betyda en hel del för mig genom kontakten<br />
med Ultra, men det förstår jag inte då<br />
utan först senare. Jag suger åt mig allt, som<br />
ett utsvultet barn. Detta ser han och berättar<br />
att knappen är en bild av Ultrakåkens<br />
taknock. ”Jag ser att du tittar på knapparna,<br />
men Ultraknappen kan jag inte ge dig för jag<br />
måste ha Ultra med mig hela tiden liksom.”<br />
och när taxin har kommit tar han av sig en<br />
knapp med Sid Vicious och säger ”men den<br />
här ska du ha lill-punkaren”.<br />
Det är här det lite töntiga kommer in. Hur<br />
många knappar jag än må ha tappat genom<br />
årens lopp, har jag kvar den där lilla gröna<br />
Sid Vicious-knappen.<br />
Sanslös har under vårt samtal även pratat<br />
om en spelning mot rasism i Norrtälje, där<br />
hans band Odör och bland annat Tredje<br />
Könet skulle spela. Nu påminner han mig<br />
om det och sticker till mig en lapp med hans<br />
telefonnummer. Jag kom, trots att jag var<br />
nervös för vad mina föräldrar skulle säga,<br />
iväg på den spelningen. Förutom att Tredje<br />
Könet var asbra live blev tillställningen bombhotad<br />
av nazister så att vi fick stå ute i snön<br />
och frysa i över en timme.<br />
Nu var jag alltså på väg in på tomten<br />
till mina drömmars mål. Skulle de<br />
låta mig få vara med eller skulle de<br />
skratta åt mig så att man var heck-veck-våtfläck<br />
och helst bara krypa in i något hörn<br />
och inte märkas? När jag försöker ta mig<br />
genom den kupperade trädgården<br />
kommer Martin och My fram<br />
och frågar om jag behöver<br />
hjälp.<br />
Jag svarar ja och de<br />
välkomnar mig. Väl<br />
inne får jag nu i verkligheten<br />
se den rosaröda<br />
hallen, den smala<br />
passagen till källaren<br />
och köket, köket där de<br />
legendariska bullarna<br />
bakas, vardagsrummet med<br />
den öppna spisen där en eld<br />
nu sprakar muntert. På huk framför<br />
spisen sitter Tompa. Men tja! Säger han<br />
på sitt karakteristiska vis. Jag har inte börjat<br />
med bullarna än, men nu är du äntligen här..<br />
Ja, jag var äntligen där.<br />
Jag var på Ultrahuset i vardagsrummet<br />
framför en trasig, men sprakande, öppen<br />
spis. Människor ler mot mig och har hälsat<br />
mig välkommen. Jag har rullat igenom<br />
dörrhålet och rört vid dörren så nu är jag<br />
dessutom medlem i kulturföreningen Ultra.<br />
<br />
Ante Blomberg<br />
Du kan lyssna på Ante på Pop och politik - avsnittet<br />
identifikation samt Tendens på p1 Jag<br />
räknas inte som fullvärdig man – del 2 av 3 http://<br />
sverigesradio.se/sida/avsnitt/718085?programid=3381<br />
Sanslös<br />
Ante i Ultraköket.<br />
Ultra.<br />
Foto: Annika Hellström