växten under 1800-talet föranledde då en omfattandeom- och tillbyggnad. Kyrkan förlängdes åt öster med9 meter med ett nytt korparti i stolpkonstruktion tillskillnad från de äldre timmerväggarna. Troligen insattesdå en kordörr mot söder. Interiören förvandladesfrån ett litet intimt ”med gammaldags målningar utsirat”kyrkorum till ett oproportionerligt, kalt, ödsligtoch mycket ljust rum. I taket fanns målningar av H GSchüffner, ”Guds målare på Dal och i västra Värmland”som övermålades med vitt. Kyrkan fick också nya störrefönster. Symptomatiskt för 1800-talets renoveringsåtgärdervar också den renovering som Schullströms altaruppsatsfrån 1749 genomgick 1880, samtliga ytorspacklades och övermålades med i huvudsak blått, vittoch metallguld.1894 tillkom tornet efter en ritning av arkitekt FredrikLilljekvist, Stockholm och en skiss av folkskollärarenoch klockaren Wilhelm Wirén. Ett liknande torn, ritatav samma arkitekt, byggdes två år tidigare på grann<strong>kyrkan</strong>Bäcke. Samtidigt med tornet tillkom de karakteristiskagavlarna på nord- och sydfasaden. Lanterninenunder tornspiran var ursprungligen öppenmen kläddes in vid nästa större renovering, 1925-27.En omnämnd orsak var problem med regnvatten somläckte in. Vid samma tillfälle omändrades också tornluckornaoch hela tornet förstärktes. Interiört genomfördesganska omfattande åtgärder. Väggarna kläddesmed grå bröstningspanel och gulvit väv ovan denna,vilket ersatte en pärlspontpanel. De nuvarande bänkarnatillkom liksom den slutna läktarbarriären med deinbyggda orgelpiporna i mitten. Även predikstolen nyellerombyggdes då till dess nuvarande utseende. Förfärgsättning och dekorarbeten svarade konstnär GöstaSundvall, Bergs säteri, Mellerud.Även 1959-60 genomfördes en omfattande ombyggnad/renovering.Arkitekt var Karl Martin Westerberg,Stockholm och byggmästare Erland Göransson, DalsLånged. Den mot öster tillbyggda delen blev helt ombyggdav rest spontad plank. Kyrkorummet förkortadestre meter då en ny sakristia inreddes vid östväggen ochkoret flyttades västerut. Även i väster förkortades kyrkorummetdå läktarunderbyggnaden med vapenhus,förråd och trappa till läktaren tillkom. Samtidigt revsett befintligt vapenhus på västgaveln och en sakristiamot nordost. Innertaket höjdes och väggarna bandssamman med tvärgående panelklädda bjälkar. Färgsättningenförändrades i <strong>kyrkan</strong> och konservering avaltaruppsatsen genomfördes av konservator ThorbjörnEngblad, Alingsås. Exteriöra förändringar var bl a omläggningenav taket med svart glaserat tegel samt kopparplåtenpå tornet och takryttaren.Den senaste större renoveringen gjordes 1992-93. Kyrkorummetfick då en ny färgsättning i klarare och ljusarefärger och altaruppsatsen konserverades återigen.För arbetena svarade konservatorerna Gunnar Eldh ochGöran Bryntesson, Lysekil. Samtidigt togs den främstabänkraden bort och mittgången förbands med koretgenom en ramp. I vapenhuset inreddes en handikapptoalett.Exteriört ommålades fasaderna och fönstren.Över vapenhusets ytterdörr uppsattes ett skyddstak.KULTURHISTORISK KARAKTERISTIK OCH BEDÖMNINGKyrkplatsen vid ÖDSKÖLTS KYRKA, med kontinuitetsedan medeltiden, har ett markant höjdläge idet kuperade och huvudsakligen skogbevuxna landskapet.Trä<strong>kyrkan</strong>, ursprungligen från 1726, har genomgåttflera omfattande om- och tillbyggnader. Dessnuvarande form och utsträckning är huvudsakligenett resultat av förlängningen mot öster 1862 och tillkomstenav tornet 1894. Under 1900-talet har fleraombyggnader/renoveringar gjorts som berört såväl<strong>kyrkan</strong>s exteriör som interiör. Kyrkorummet präglasav planförändringen 1959-60 då koret flyttades västerutoch avskärmades med en östvägg mot sakristian.Karakteristiskt är också tredingstaket med de öppnabjälkarna som sammanbinder väggarna. I övrigt karakteriseraskyrkorummet av träinredningen, bl a väggpanelensamt färgsättning från 1992-93. Ett tidsskikt frånrenoveringen 1925-27 utgörs av bänkinredningen,predikstolen och läktarbröstningen. Karakteristiskt ärden praktfulla altaruppsatsen från 1769 i provinsiellbarockstil av Isac Schullström. Liknande arbeten finns iflera av stiftets kyrkor.ATT SÄRSKILT TÄNKA PÅ i förvaltning ochanvändning av <strong>kyrkan</strong> och kyrkomiljön:. <strong>kyrkan</strong>s medeltida inventarier; täljstensdopfuntenmed skaftets ovanliga räffling och kyrkklockanfrån 1100-talet vilken troligen ärden äldsta i bruk i Sverige. altaruppsatsen från 1769 i provinsiell barockstilav Isac Schullström. inredningsdetaljer från 1920-talet; bänkarna,predikstolen och läktarbröstningen. den sammanhållande färgsättningen från 1992-9341
DALS-EDS KYRKA Dals-Eds kommunBESKRIVNING OCH HISTORIKKyrkomiljönDals-Eds medeltida socken är den till ytan största iDalsland, delvis gränsande mot Norge. Uppodlade dalgångsbygderfinns i söder kring sjön Lilla Le samt Örekilsälven.Större delen av socken upptas dock av glestbebyggda skogsområden i norr. En stor mängd gravarfrån järnåldern visar att dalgångsbygden i söder tidigtvar en centralbygd. Mellan Stora Les sydspets och LillaLe åtskiljs sjöarna endast av en moränås, och här liggerkommunens enda tätort, Dals-Ed. Åsens sträckningutgör en tydlig kulturgräns mellan den i norr orienteradedelen mot Värmland och områdena i söder somgränsar mot Västergötland och Bohuslän. Efter järnvägensöppnande 1879 utvecklades Ed till en betydandeturistort. Samhället har under 1900-talet fortsatt attväxa med handel och industri som bas vid sidan av turismen.Genom läget som gränsbygd finns flera skansaroch befästningar från olika tider i trakten. Kyrkan ochsamhället ingår i ett större område av riksintresse förkulturmiljövården. Ur kyrklig synpunkt är Dals-Ed engammal moderförsamling vars pastorat vid reformationenomfattade Nössemark, Håbol, Rölanda, Gesäteroch Töftedal. Rölanda, Gesäter och Töftedal avskiljdes1656 till ett eget pastorat. 1664 återgick dock Töftedaltill Ed men överfördes ännu en gång, 1961, till Rölandapastorat. 1998 upphörde dock Rölanda pastoratoch Dals-Ed är åter moderförsamling i pastoratetsursprungliga omfattning, som också motsvarar dagenskommungränser.Den stora vitputsade sten<strong>kyrkan</strong> (1797 och 1861-63) är belägen på en höjd vid Lilla Les östra strand.På platsen har funnits åtminstone två kyrkor tidigare,bl a en medeltida stenkyrka. På kyrkogården finns ettjärnåldersgravfält. Området kring <strong>kyrkan</strong> är ett tidigaresockencentrum med skolbyggnader av olika ålder, ettf d ålderdomshem samt en f d sockenstuga, båda medfunktion som församlingshem. På kyrkogårdens norradel fanns tidigare en prästgård, vars sista huvudbyggnadrevs 1988. Längs höjden, och öster om kyrkotomten,leder en äldre landsväg kantad av en allé. Självakyrkoanläggningen omfattar förutom <strong>kyrkan</strong> och kyrkogården,ett vitputsat bårhus med valmat skiffertäcktsadeltak (1952) och ett par ekonomibyggnader (1967och 1980) med vit locklistpanel och sadeltak täckta avskiffer och papp.KyrkoanläggningenKyrkogården har en långsmal form i nord-sydlig riktning,huvudsakligen norr om <strong>kyrkan</strong> (öst-västligt orienterad),och har utvidgats i etapper åt detta håll. Denäldsta delen omger <strong>kyrkan</strong> med en närmast kvadratisk42