Nu har Viktoria fått en egen familj - CMS Office
Nu har Viktoria fått en egen familj - CMS Office
Nu har Viktoria fått en egen familj - CMS Office
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
adoption viktoria<strong>Viktoria</strong>, 7 år, mamma Maja Frank, pappa LarsFrank, bröderna Douglas och William, 10 år, ochD<strong>en</strong>nis, 8 år. Familj<strong>en</strong> bor i Göteborg.William, Douglas och <strong>Viktoria</strong>övar intervjuteknik.<strong>Nu</strong> <strong>har</strong> <strong>Viktoria</strong> fått<strong>en</strong> eg<strong>en</strong> <strong>familj</strong><strong>Viktoria</strong> är 7 år. För ett år sedan bodde hon påbarnhemmet Vaggan i Litau<strong>en</strong> och var på vägatt hamna på långvård<strong>en</strong>. <strong>Nu</strong> <strong>har</strong> <strong>Viktoria</strong> adopteratsav <strong>familj</strong><strong>en</strong> Frank i Göteborg och fått <strong>en</strong>mamma, pappa och tre bröder.Text: Anna-Maria Stawreberg Foto: Anna von Bröms<strong>en</strong>Hemma vid <strong>familj</strong><strong>en</strong> Franksköksbord. Från vänster: Maja,Lars, <strong>Viktoria</strong> och Douglas.Det finns ett barnhem som heter Lopselis,eller Vaggan på sv<strong>en</strong>ska. Lopselis ligger i Litau<strong>en</strong>och här bor ett hundratal barn. Föräldralösaeller övergivna av sina föräldrar. Medlitauiska mått mätt är Lopselis ett bra ställe.Bra för att vara barnhem.Barn<strong>en</strong> får tak över huvudet, kläder, någonsom ser till dem och mat för dag<strong>en</strong>. De barnsom är handikappade får sjukgymnastik. M<strong>en</strong>det finns ett problem: från d<strong>en</strong> dag<strong>en</strong> barn<strong>en</strong>fyller 6 år får de inte bo kvar.För de friska barn<strong>en</strong> som inte <strong>har</strong> adopteratsväntar olika anstalter. För de funktionshindrade barn<strong>en</strong> – och de är många, ytterst fåvill adoptera ett barn med funktionshinder –är det betydligt värre. Då är långvård<strong>en</strong> d<strong>en</strong><strong>en</strong>da möjlighet<strong>en</strong>. Och på d<strong>en</strong> litauiska långvård<strong>en</strong>blir barn<strong>en</strong> liggande.<strong>Viktoria</strong> var ett av de här barn<strong>en</strong>. Dag<strong>en</strong> dåhon skulle fylla 6 år närmade sig. Och samtidigtsom många barn brinner av längtanefter att fylla 6 år, vet barn<strong>en</strong> på Lopselis vadd<strong>en</strong> dag<strong>en</strong> innebär.<strong>Viktoria</strong> visste också. Hon <strong>har</strong> fel på höfterna,b<strong>en</strong><strong>en</strong>, fötterna, <strong>en</strong>a arm<strong>en</strong> och käk<strong>en</strong>,m<strong>en</strong> inget som helst fel på sitt förstånd.Många pot<strong>en</strong>tiella adoptivföräldrar hadevarit på Lopselis och hälsat på, m<strong>en</strong> ing<strong>en</strong>hade stannat till just vid <strong>Viktoria</strong>.”Måste vara m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong>”Vad hon inte visste var att det i Sverige hadedragits igång <strong>en</strong> aktion för att hitta ett hem åth<strong>en</strong>ne. Och vad hon inte heller visste var attdet i Göteborg bor <strong>en</strong> <strong>familj</strong> som heter Frank iefternamn, <strong>en</strong> <strong>familj</strong> med tre pojkar somlängtade efter ytterligare ett barn.Mamma Maja och pappa Lars ville adopteraoch hade precis g<strong>en</strong>omgått procedur<strong>en</strong> förblivande adoptivföräldrar.– Vi hade tänkt adoptera ett barn från Etiopi<strong>en</strong>,berättar Maja Frank på telefon, m<strong>en</strong> vifick höra talas om <strong>Viktoria</strong> av <strong>en</strong> väninna.”Det måste vara m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong>”, tänkte vi. Härsitter <strong>en</strong> flicka på andra sidan Östersjön ochbara väntar på oss.<strong>Nu</strong> <strong>har</strong> det gått ett år och när vi träffar<strong>Viktoria</strong> för första gång<strong>en</strong> <strong>har</strong> hon hunnitfylla 7 år. Hon kommer susande i sin sportigalilla rullstol och öppnar dörr<strong>en</strong>, tätt följd avsina tre bröder, Douglas och William, 10 år, ochD<strong>en</strong>nis, 8 år.Bröderna hänger artigt upp våra ytterjackor.<strong>Viktoria</strong> visar lika artigt in oss i det luftigavardagsrummet. Mamma Maja och pappaLars håller sig i bakgrund<strong>en</strong>. Det här fixarbarn<strong>en</strong> alldeles utmärkt själva.<strong>Viktoria</strong> <strong>har</strong> sett fram emot att få besök avtidning<strong>en</strong>, och runt hals<strong>en</strong> <strong>har</strong> hon hängt påsig alla sina vackra juveler.– Det här halsbandet är alldeles nytt, detfick jag av D<strong>en</strong>nis för <strong>en</strong> vecka sedan, berättarhon med glittrande pigga ögon, på nästanfelfri sv<strong>en</strong>ska.Nervösa inför mötetNär det är dags att berätta om det första mötetmed <strong>Viktoria</strong> pratar de sex <strong>familj</strong>emedlemmarnai munn<strong>en</strong> på varandra. Stämning<strong>en</strong> ärvarm och avspänd, alla får komma till tals föratt ge sin version. <strong>Viktoria</strong> rullar iväg för atthämta fotoalbumet, och visar bilderna frånbarnhemmet.– Två veckor efter det att vi hört talas om<strong>Viktoria</strong> åkte vi till Lopselis för att träffa h<strong>en</strong>ne,berättar Lars.– Vi fick se kort. Det såg jätteläskigt ut,hon var ju så lit<strong>en</strong>, säger storebror Douglas,som var d<strong>en</strong> av bröderna som fick åka medoch träffa <strong>Viktoria</strong> första gång<strong>en</strong>.– Hon såg inte läskig ut. Då, <strong>Viktoria</strong>, dåvar du ÄNNU sötare än vad du är nu, sägerD<strong>en</strong>nis bestämt, och avbryts av storebrorWilliam:– Nej, m<strong>en</strong> hon är ju jättesöt nu också!<strong>Viktoria</strong> skrattar glatt. Det märks att hontrivs i syskonskaran och att hon <strong>har</strong> <strong>en</strong> giv<strong>en</strong>plats bland sina bröder, äv<strong>en</strong> om det kan gåhett till ibland, <strong>en</strong>ligt föräldrarna.– Jag var jätt<strong>en</strong>ervös inför mötet och vi varoroliga för att <strong>Viktoria</strong> skulle ha något gravtm<strong>en</strong>talt handikapp som skulle innebära att viinte kunde ta emot h<strong>en</strong>ne. När vi kom framsatt vi som på nålar. Vi ville ju inget hellre änatt få träffa <strong>Viktoria</strong> så fort som möjligt, m<strong>en</strong>fick först läsa ig<strong>en</strong>om h<strong>en</strong>nes journaler, minnsMaja.I ett annat rum satt <strong>Viktoria</strong> och väntade.Hon visste vad som gällde och också honhade rejält många fjärilar i mag<strong>en</strong>.– När vi äntlig<strong>en</strong> fick träffa h<strong>en</strong>ne kändesdet med <strong>en</strong> gång att det var rätt! <strong>Viktoria</strong>skrattade sitt hjärtliga skratt och det klaffadedirekt, säger Lars.– Ni passade för mig, konstaterar <strong>Viktoria</strong><strong>en</strong>kelt, som om det vore d<strong>en</strong> mest självklarasak i värld<strong>en</strong>.Ville stanna kvar<strong>Viktoria</strong> hade vuxit upp i <strong>en</strong> grupp med småbarndär det äldsta barnet var 2 år. Ing<strong>en</strong> vissteriktigt hur mycket hon förstod, m<strong>en</strong> när<strong>familj</strong><strong>en</strong> kom till Lopselis dag<strong>en</strong> därpå satt<strong>Viktoria</strong> redan innanför dörr<strong>en</strong> och väntade.– Hon störtade upp ur rullstol<strong>en</strong> och kröpfram till mig med <strong>en</strong> rasande fart, berättarLars.På golvet vid våra fötter <strong>har</strong> <strong>Viktoria</strong> övergettfotoalbumet från Lopselis. Hon <strong>har</strong> tröttnatpå att höra på histori<strong>en</strong> om innan honflyttade till Göteborg och <strong>har</strong> i stället tagit sigur sin rullstol och ägnar sig åt att leka journalistmed Douglas. De turas om att intervjuavarandra och då och då avbryts intervjun avhöga skratt från syskon<strong>en</strong>.Under det första besöket på Lopselis fickMaja och Frank veta att det skulle ta minst etthalvår innan <strong>Viktoria</strong> skulle få flytta hem till<strong>familj</strong><strong>en</strong>. M<strong>en</strong> det fanns <strong>en</strong> möjlighet att låta<strong>Viktoria</strong> komma över som gäst, officiellt för<strong>Viktoria</strong> hade aldrig sett mån<strong>en</strong> ochstjärnorna – vänd YYY”I början var killarnaväldigt räddaom <strong>Viktoria</strong>, ochdrog sig för attsäga ifrån, m<strong>en</strong>det <strong>har</strong> ändrat signu”William kollar in <strong>Viktoria</strong>sfötter. Douglastar sig <strong>en</strong> pepparkaka.82 Vi Föräldrar 6/20096/2009 Vi Föräldrar 83
adoption viktoriafortsatt få läkarbehandling här i Sverige.– Helt plötsligt blev det bråttom. Vi fickveta att <strong>Viktoria</strong> skulle komma till oss veckandärpå, så vi fick fullt upp med att förberedah<strong>en</strong>nes rum och oss själva, berättar Maja.Lopselis föreståndare Audrone Prasauski<strong>en</strong>eåkte själv över till Sverige med <strong>Viktoria</strong> ochbodde hemma hos <strong>familj</strong><strong>en</strong> Frank under <strong>en</strong>vecka. På så sätt kunde hon fungera som tolkmellan <strong>Viktoria</strong> och rest<strong>en</strong> av <strong>familj</strong><strong>en</strong>.– När det var dags för Audrone att åka hemfrågade hon <strong>Viktoria</strong> om hon ville stanna hososs, eller om hon ville åka med tillbaka. <strong>Viktoria</strong>hade bestämt sig. Hon ville stanna kvar,säger Lars.Mötte mycket motståndFör många är det långt ifrån <strong>en</strong> självklarhetatt adoptera ett lite äldre barn, och visst, äv<strong>en</strong>Lars och Maja var från början tveksamma. Ärbarnet dessutom funktionshindrat är förståels<strong>en</strong>från omgivning<strong>en</strong> ännu mindre. Det fickMaja och Lars snart erfara.– Vi mötte mycket motstånd hos <strong>familj</strong>erätt<strong>en</strong>just med tanke på <strong>Viktoria</strong>s handikapp.Och socialtjänst<strong>en</strong> var inte heller övertygad,eftersom vi redan hade tre barn, berättarMaja.Maja och Lars hade pratat mycket medpojkarna om adoption<strong>en</strong>. Att få hem ett bebissyskonkan vara svårt nog för äldre syskon.”Vi mötte mycket motstånd hos <strong>familj</strong>erätt<strong>en</strong> just med tanke på <strong>Viktoria</strong>s handikapp”84 Vi Föräldrar 6/2009Snart matdags. <strong>Viktoria</strong> ochh<strong>en</strong>nes syskon hälper till attduka fram.Att få hem ett nästan jämnårigt syskon kanvara ännu svårare.– M<strong>en</strong> det gick över förväntan. Visst tjafsarsyskon<strong>en</strong> ibland, m<strong>en</strong> det är bara sunt. I börjanvar killarna väldigt rädda om <strong>Viktoria</strong>,och drog sig för att säga ifrån, m<strong>en</strong> det <strong>har</strong>ändrat sig nu. Alla fyra <strong>har</strong> egna viljor ochibland blir det hög ljudnivå, säger Lars.Under d<strong>en</strong> första tid<strong>en</strong> hade <strong>Viktoria</strong>mycket att ta in. Och hon stötte idelig<strong>en</strong> pånya saker som hon inte tidigare upplevt. Enkväll, när <strong>familj</strong><strong>en</strong> var ute och gick, blev <strong>Viktoria</strong>stå<strong>en</strong>de som först<strong>en</strong>ad och stirrade uppmot himl<strong>en</strong>.– Vi frågade h<strong>en</strong>ne vad det var, m<strong>en</strong> honbara pekade utan att få ur sig ett ord. Det varmån<strong>en</strong> och stjärnorna hon pekade på. Honhade aldrig någonsin sett natthiml<strong>en</strong> förut,fönstr<strong>en</strong> satt så högt upp på barnhemmet attdet inte gick att titta ut, berättar Maja.En annan dag gick <strong>familj</strong><strong>en</strong> på restaurang.<strong>Viktoria</strong> fick ett glas juice, och blev sittandemed glaset i hand<strong>en</strong>, helt fascinerad. Det varisbitarna i glaset som fångat h<strong>en</strong>nes intresse,isbitar hade hon aldrig tidigare sett.Hon lärde sig snabbt sv<strong>en</strong>ska fraser ochm<strong>en</strong>ingar.– Det första hon sa vara ”Rodana böxor”,hon hade nämlig<strong>en</strong> fått ett par röda byxorsom hon älskade över allt annat.Efter två veckor konstaterade <strong>Viktoria</strong>:– Jag ska inte säga Maja och Lars längre.<strong>Nu</strong> ska jag säga ”mamma” och ”pappa” istället,berättar Maja och tittar på sin dotter.Helt smärtfritt gick d<strong>en</strong> första tid<strong>en</strong> inte.Varje dag fick <strong>Viktoria</strong> <strong>en</strong> gråtattack. Det varprecis som om hon hade fullt med sorg inombordssom behövde gråtas ut.– Hon satt där i sin <strong>en</strong>samhet. ”<strong>Nu</strong> gråterhon”, sa pojkarna, och vi fick sitta med h<strong>en</strong>nei knäet. Eftersom hon inte kunde språket vardet svårt att trösta. Det <strong>en</strong>da vi kunde göravar att sitta med h<strong>en</strong>ne i knäet.Nyopererade fötter<strong>Viktoria</strong> lyssnar <strong>en</strong> stund på föräldrarnas berättelse,m<strong>en</strong> hasar sedan iväg för att hämtaett par b<strong>en</strong>värmare som Maja stickat åt h<strong>en</strong>ne.– De kan man ha här på b<strong>en</strong><strong>en</strong>, säger hon,och visar samtidigt sina nyopererade fötter.Fötterna är små, och <strong>Viktoria</strong> är oerhört stoltöver dem. Dag<strong>en</strong> till ära <strong>har</strong> hon tagit av sigsina stödsk<strong>en</strong>or, som hon bär i vanliga fall.När hon kom till Sverige hade hon klumpfotoch kunde inte gå över huvud taget. <strong>Nu</strong>kan hon åtminstone stå upp korta stunder.Och bäst av allt: hon kan ha skor på fötterna,något hon inte kunde före operation<strong>en</strong>. Förhoppning<strong>en</strong>var att <strong>Viktoria</strong> så småningomskulle kunna gå obehindrat, m<strong>en</strong> riktigt så <strong>har</strong>det inte blivit. Äv<strong>en</strong> om hon skulle gå ig<strong>en</strong>omytterligare operationer är det högst osäkert atthon någonsin kommer att kunna gå.– M<strong>en</strong> för <strong>Viktoria</strong> var tank<strong>en</strong> på att överhuvud taget kunna gå så abstrakt så att honnog inte kunde ta in det, vilket var skönt medtanke på att hon inte riktigt blev så bra som vihade förhoppningar om. Tank<strong>en</strong> på att kunnabära skor, däremot, kunde hon ta in, och nuär hon överlycklig över sina fina fötter, sägerMaja.<strong>Viktoria</strong> berättar målande om operation<strong>en</strong>,om hur nervös hon var innan, m<strong>en</strong> att mammafanns med h<strong>en</strong>ne hela tid<strong>en</strong> och om huront det gjorde efteråt. Lars var hemma medpojkarna, m<strong>en</strong> kom och hälsade på på sjukhuset.– Jag längtade jättemycket efter pappa,säger <strong>Viktoria</strong> med eftertryck.Stora kunskapsluckorNästa gång vi träffar <strong>Viktoria</strong> <strong>har</strong> det gått ettpar månader. Maja och Lars <strong>har</strong> bett mig tamed mina egna döttrar, som är i <strong>Viktoria</strong>sålder. <strong>Viktoria</strong> vill gärna träffa tjejer, eftersomdet blir lite väl många killar dagarna i ända.Också d<strong>en</strong>na gång kommer <strong>Viktoria</strong> självrullande för att öppna dörr<strong>en</strong>. På h<strong>en</strong>nesbröstkorg glittrar några simmärk<strong>en</strong>.– Detta är Baddar<strong>en</strong> och detta är Guldfisk<strong>en</strong>,säger hon stolt, och berättar målande förmin imponerade dotter Ella om allt man ärtvung<strong>en</strong> att utföra för att klara av att ta dessamärk<strong>en</strong>.– <strong>Viktoria</strong> <strong>har</strong> blivit superbra på att simma”Kolla, det är ju jag!”.<strong>Viktoria</strong> får se bildersom mamma Maja tagit.”Hon hade aldrig någonsin sett natthiml<strong>en</strong>förut, fönstr<strong>en</strong> satt så högtupp på barnhemmet”praktiska skäl <strong>har</strong> hon lite extra hjälp, m<strong>en</strong>helst av allt vill hon klara sig själv.– <strong>Viktoria</strong> är duktig i skolan, m<strong>en</strong> samtidigt<strong>har</strong> hon <strong>en</strong>orma kunskapsluckor. Påbarnhemmet var det till exempel ing<strong>en</strong> somläste högt för h<strong>en</strong>ne när det var läggdags. Häri Sverige läser vi ju högt ur pekböcker för vårabarn redan när de är mycket små. Jag kanfråga saker som ”Vad äter häst<strong>en</strong>?” Och <strong>Viktoria</strong><strong>har</strong> ing<strong>en</strong> aning. ”Råttor, kanske?” kanhon svara, berättar Lars.De här kunskapsluckorna är <strong>en</strong> av de störstasvårigheterna med att adoptera ett äldrebarn som bott på barnhem, tycker både Majaoch Lars. <strong>Viktoria</strong> <strong>har</strong> så mycket att ta ig<strong>en</strong>,och äv<strong>en</strong> om hon <strong>har</strong> ett stort intresse för attlära sig saker, är det svårt, eftersom hon saknarkunskap om saker som de flesta barn lärsig redan som bebisar.– Samtidigt är det väldigt spännande att fåryggsim sedan vi sågs s<strong>en</strong>ast, konstaterar pappaLars.I köket håller bröderna på att fixa fika. StorebrorWilliam <strong>har</strong> varit hemma från skolaneftersom han är förkyld.– M<strong>en</strong> jag blev förkyld först av alla! förklarar<strong>Viktoria</strong>, samtidigt som hon skär tomaternatill mackorna.Enligt Maja vill <strong>Viktoria</strong> göra det mestasjälv. Och vi får snart se prov på det. Honglider ner från rullstol<strong>en</strong>, hasar ut med blixt<strong>en</strong>shastighet för att strax återvänta med papper,p<strong>en</strong>nor och kritor på <strong>en</strong> filt som hon drarefter sig.– Häromdag<strong>en</strong> var vi och fikade. Då rullladehon iväg med rullstol<strong>en</strong> och hämtadevatt<strong>en</strong> åt oss alla. Hon nådde inte, m<strong>en</strong> frågade<strong>en</strong> helt okänd kille om han kunde hjälpah<strong>en</strong>ne att hälla upp vatt<strong>en</strong> åt h<strong>en</strong>ne, sägerMaja stolt.Går i <strong>en</strong> vanlig skolaVi äter mackor och dricker te, m<strong>en</strong> barn<strong>en</strong><strong>har</strong> inte ro att sitta stilla länge. Snart stickerhela barnaskaran ut i det stora barnrummetoch <strong>en</strong> brottningsmatch börjar. <strong>Viktoria</strong> sitteroch hejar på och är helt inne i match<strong>en</strong>, äv<strong>en</strong>om hon inte kan vara med r<strong>en</strong>t fysiskt.<strong>Viktoria</strong> går i <strong>en</strong> vanlig skola inne i stanoch det funkar bra, berättar föräldrarna. AvVill klara sig själv så mycketsom möjligt – vänd YYY6/2009 Vi Föräldrar 85
Bästa kompis<strong>en</strong> Felix,Maja, D<strong>en</strong>nis och <strong>Viktoria</strong>diskuterar konst på fritids.fortsett så stort barn som <strong>Viktoria</strong>, inflikar Maja.För <strong>en</strong> tid sedan fyllde <strong>Viktoria</strong> 7 år. Påbarnhemmet uppmärksammades knappastfödelsedagarna. Bröderna berättade utförligtför <strong>Viktoria</strong> hur det går till när man fyller åroch <strong>Viktoria</strong> gick som på nålar dagarna innan.– Hon vaknade redan vid fyratid<strong>en</strong> på morgon<strong>en</strong>d<strong>en</strong> dag<strong>en</strong> och kunde inte somna omförrän vi kom med frukostbrickan och sjöngför h<strong>en</strong>ne, säger Lars.De s<strong>en</strong>aste månaderna <strong>har</strong> <strong>Viktoria</strong> haftproblem med sina tänder. När hon kom tillSverige var h<strong>en</strong>nes tänder väldigt angripna avkaries och hon <strong>har</strong> tillbringat otaliga timmarhos tandläkar<strong>en</strong>.<strong>Viktoria</strong>, Maja ochD<strong>en</strong>nis är på väghem från skolan.– <strong>Viktoria</strong> <strong>har</strong> haft ont och tandläkar<strong>en</strong> <strong>har</strong>tvingats dra ut flera av h<strong>en</strong>nes tänder. Hon<strong>har</strong> dessutom andra problem med sin mun änkaries. H<strong>en</strong>nes käke <strong>har</strong> varit ur led och det<strong>har</strong> varit jobbigt för h<strong>en</strong>ne, säger Maja.Vill klara sig självVi bestämmer oss för att stämma träff på <strong>Viktoria</strong>sskola nästa gång, strax efter sommarlovet.<strong>Viktoria</strong> <strong>har</strong> fortfarande lite extra hjälp iskolan, m<strong>en</strong> hon vill ändå klara så mycketsom möjligt själv.Skolböckerna lägger hon i korg<strong>en</strong> underrullstol<strong>en</strong> när hon glider in i kön till matsal<strong>en</strong>.Det är dags för mellanmål och <strong>Viktoria</strong>passar på att visa sina skolböcker.När det är h<strong>en</strong>nes tur att ta för sig av mat<strong>en</strong>balanserar hon skickligt tallrik<strong>en</strong> med cornflakesoch mjölk på väg till bordet. Inte <strong>en</strong> droppespiller hon, det märks att hon <strong>har</strong> vananinne.– På söndag ska jag på kalas, det är ett prinsesskalasoch mamma <strong>har</strong> lovat att fixa prinsesskläderi dag på lunch<strong>en</strong>, berättar <strong>Viktoria</strong>.Bredvid h<strong>en</strong>ne sitter bästis<strong>en</strong> Felix, och de<strong>har</strong> eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> inte tid att äta. M<strong>en</strong> när frök<strong>en</strong>kommer och säger till dem att de ska äta ochinte prata, skärper de sig. Åtminstone <strong>en</strong> lit<strong>en</strong>stund, så att mat<strong>en</strong> blir uppät<strong>en</strong>.Längre ner i korridor<strong>en</strong> ligger fritidsavdelning<strong>en</strong>och eftersom skoldag<strong>en</strong> är slut vill<strong>Viktoria</strong> visa vad hon håller på med.– Det här är <strong>en</strong> prinsessa som jag färglägger,säger hon, helt klart inspirerad av söndag<strong>en</strong>sprinsesskalas.Klockan <strong>har</strong> hunnit bli fyra på eftermiddag<strong>en</strong>och snart hörs slammer i dörröppning<strong>en</strong>.Det är Maja och D<strong>en</strong>nis som kommit för atthämta <strong>Viktoria</strong>.Maja överräcker snabbt pås<strong>en</strong> med prinsessklädertill <strong>en</strong> mycket nöjd <strong>Viktoria</strong>, och berättaratt kalas<strong>en</strong> för närvarande avlöser varandra.– <strong>Viktoria</strong>s klasskompisar är så underbara.Visste du att de <strong>har</strong> uppfunnit <strong>Viktoria</strong>-kull?Det går ut på att alla ska hasa runt på rumpannär de jagar varandra. $$$86 Vi Föräldrar 6/2009