accentGODA LIVETTrädgården fick Eva-Lott Lyrstrandatt blomma på nytt. Doften från jorden,de färska grönsakerna blev enpåminnelse om att livet fanns där,bortom all det svarta, ångestfylldasom tidigare var hennes vardag. TRÄDGÅRDSTERAPI Det är sval april närvi besöker Iris utvecklingscenter och denstörsta delen av trädgården ligger nu ochgror i växthuset. Eva-Lott visar hur de frönhon petat ner i jorden, vattnat och sköttom, nu hälsar våren välkommen på ljusgrönaförsiktiga stänglar. Det ska bli tomater,basilika, broccoli och tagetes. Här i detlilla varma glashuset har hon tillbringat enstor del av sin tid på behandlingshemmet.Under veckor har hon följt det lilla fröet,sett hur det med kraft tagit sig fram genomjorden, fått växa i sin egen takt.– Jag blir lugn av att se allt gro. Det härär som små skötebarn, massor av små, småskott som kommer att växa och bli störreoch kraftfullare. I arbetet här känner jagatt jag blivit viktig för mig själv, att se attallt som växer ger kraft, säger Eva-Lott.Hon berättar om åren innan hon komhit, om hur allt bara varit ett enda långt jeslagare.Det började med två glas vin påkvällen efter jobbet, för att komma ner ivarv, lugna nerverna och mota ångestensom försökte tränga sig på. En ångest överatt inte prestera tillräckligt bra på jobbet,över att inte räcka till, och i grund och bottenen ångest över känslan av att aldrig hablivit sedd och älskad av sin mamma.– Jag har haft en trasig uppväxt medkärlekslösa relationer. Hela mitt liv har jagförsökt prestera för att få kärlek. Till slutgick jag liksom sönder, säger Eva-Lott närvi sätter oss och dricker kaffe med hembakadkaka i matsalen.ALKOHOLMISSBRUKET LEDDE TILL LÅNGA sjukskrivningsperioderoch. för två år sedan brastdet helt, livet var nattsvart. Eva-Lott togtabletter och sköljde ner med vin. Någotannat alternativ än döden kunde hon intehenne att gå och hämta telefonen, lyftaluren och slå larmnumret. Kanske var dettanken på barnbarnen, sonen, eller denegna livskraften. Hon hann. Efter ambulansfärdtill sjukhuset och magpumpningkom ett långsamt och smärtsamt uppvaknandetill ett nytt liv.30 ACCENT JUNI 20<strong>07</strong>– Det var ute i växthuset som processen började för mig, det fanns något där som öppnade upp mig, ga– Jag hade aldrig trott att jag skullekunna hamna i missbruk. Jag kände migså misslyckad, där satt jag 54 år och totaltvärdelös.Till slut bestämde hon sig för att be omhjälp och ringde socialtjänsten. Det varförsta gången hon insåg att hon behövdehjälp. Nu har hon varit på behandlingshemmeti sju månader och nu är det dagsatt leva sitt eget liv igen.– Det var ute i växthuset som processenbörjade för mig, det fanns något där somöppnade upp mig, gav mig hopp. Jag höllupp ett frö och funderade på vad det skullebli av just det fröet. Det kändes som att jagsjälv hade möjlighet till pånyttfödelse, attfå blomma på nytt, berättar Eva-Lott.DET VAR FÖR ETT och ett halvt år sedan somidén om att använda trädgårdsterapi somen del av behandlingen av missbruk kläcktes.Arbetsterapeut Åsa Holmberg, stod i
Människor växer där livet växer.FOTO: LARS ANDERSSONArbetet i sig är lugnande.FOTO: LARS ANDERSSONFAKTA TRÄDGÅRDTERAPIg, gav mig hopp, säger Eva-Lott Lyrstrand som hittat tillbaka till glädjen i livet igen.FOTO: LARS ANDERSSONTERAPITRÄDGÅRD En trädgård sombyggts i anslutning till ett behandlingshem.Trädgårdsarbetet är en del av terapinoch arbetsterapeut, behandlingspersonaloch trädgårdsmästare finns knutna tillverksamheten. Det finns ett flertal trädgårdarsom används för rehabilitering förutmattade och deprimerade personer,men att vårda missbrukare med trädgårdsterapiär nytt.Utbildning i trädgårdsterapi för vårdpersonalfinns vid Sveriges lantbruksuniversiteti Alnarp.köket på behandlingshemmet och pratademed kocken om hur viktig själva omgiv-– Vi har ju satsat mycket på att det skavara vackert här inne men helt glömt bortutemiljön.Hon kontaktade Simon Irvine, trädgårdsmästarenpå Läckö slott, och han blevintresserad, att det gröna är terapeutiskt ärhan övertygad om. De behöver sin tid, det är inget som går attskynda på. Många som kommer hit är vanavid snabb behovstillfredsställelse, alkoholeller droger. Men växterna ger ett lugn ochen ödmjukhet för livet och för en själv,säger han.Mellan huvudbyggnaden och bostadsbarackernahar Simon Irvine skapat rundlardär det ska planteras grönsaker och kryddor,omgivna av ligusterhäckar. Det skainte gå att bara rusa över gården.– När jag kom hit var det en sådan hets,klienterna sprang över gården. Jag villebygga in ett lugn i själva utemiljön. Det ärett sätt att sakta ner tempot och göra detmöjligt för människor att stanna upp ochfå se nya saker, säger Simon Irvine.Att vårda miljön blir också ett sätt attvisa vördnad för livet. Att påminna ommänniskans behov av grönska, kärlekentill det gröna och det levande.– Att vårda växter är att visa respekt förJUNI 20<strong>07</strong> ACCENT 31