Ladda ned dokumentet - Krus
Ladda ned dokumentet - Krus
Ladda ned dokumentet - Krus
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Chef i statsförvaltningen<br />
18 röster om att leda i statens tjänst<br />
Peder Hård af Segerstad<br />
1
Chef i statsförvaltningen<br />
18 röster om att leda i statens tjänst<br />
Peder Hård af Segerstad<br />
2
Produktion: Verva<br />
ISBN: 91-974935-1-1<br />
Layout: Fidelity Stockholm AB<br />
Foto: Corbis<br />
Tryck: Sentenza Media<br />
3
Innehåll<br />
Förord..............................................................................................................................................5<br />
1 Inledning........................................................................................................................................7<br />
2 Ny som chef...................................................................................................................................9<br />
»Känn dig själv«...........................................................................................................................9<br />
Att etablera sig som chef ...................................................................................................... 10<br />
Lär känna din organisation och dina medarbetare.......................................................... 12<br />
Chef över andra....................................................................................................................... 14<br />
Att bli chef innebär ofta att själv få en ny chef................................................................... 16<br />
Chef över gamla kolleger....................................................................................................... 18<br />
3 Kommunikation som styrmedel........................................................................................ 21<br />
Chefens kommunikationsuppgifter..................................................................................... 21<br />
4 Chef i en politiskt styrd organisation............................................................................. 26<br />
Den konstitutionella utgångspunkten.................................................................................26<br />
Den politiska dimensionen....................................................................................................27<br />
Uppdragets komplexitet........................................................................................................29<br />
Regeringskansliet...................................................................................................................32<br />
Olika myndigheter, olika förhållanden................................................................................35<br />
5 Uppdraget som chef i statsförvaltningen..................................................................... 37<br />
Chefens arbetsuppgifter.......................................................................................................37<br />
Strategi och taktik...................................................................................................................39<br />
Några definitioner...................................................................................................................40<br />
Idéhistorisk exkurs.................................................................................................................. 41<br />
Uppdraget.................................................................................................................................44<br />
Om vikten av helhetssyn på verksamheten........................................................................48<br />
6 Makt och ansvar....................................................................................................................... 52<br />
Det professionella förhållningssättet.................................................................................52<br />
Om betydelsen av att ha ett nätverk.................................................................................... 57<br />
Livet vid sidan om arbetet......................................................................................................59<br />
7 Problem och svårigheter......................................................................................................62<br />
Vilka problem bör åtgärdas?................................................................................................62<br />
Att säga till när det blir fel......................................................................................................63<br />
4
När mediedrevet går...............................................................................................................65<br />
Medierelationer.......................................................................................................................68<br />
8 Ledningsgruppen.................................................................................................................... 72<br />
Arbetet i ledningsgruppen.................................................................................................... 74<br />
9 Grundläggande värden......................................................................................................... 77<br />
10 »Stolt och statlig«.................................................................................................................... 80<br />
Anförd litteratur.................................................................................................................................86<br />
Appendix...............................................................................................................................................88<br />
5
Förord<br />
den här boken är ett resultat av många timmars samtal med chefer med stor<br />
erfarenhet av ledarskap i statsförvaltningen. Det har varit vår ambition att ta<br />
tillvara en del av den kunskap och erfarenhet som finns bland dem för att kunna<br />
föra vidare till nya chefer i statsförvaltningen. Vi står mitt i ett stort generationsskifte<br />
och inte minst därför blir det de kommande åren många chefsbyten.<br />
Vi har samtidigt varit medvetna om den pedagogiska principen som säger att<br />
det är ingen idé att ge svar på frågor som inte är ställda. Därför började bokprojektet<br />
med att vi ställde frågan till några nytillträdda chefer vad de skulle vilja<br />
fråga chefer med lång ledarskapserfarenhet. De frågorna blev utgångspunkten<br />
för de många samtalen.<br />
Boken är tänkt att passa nya chefer på alla nivåer, från enhetschefen till generaldirektören.<br />
Det är vår förhoppning att denna skrift skall kunna tjäna som en<br />
utgångspunkt för reflektioner och samtal kring uppdraget som chef i den svenska<br />
statsförvaltningen.<br />
Många har bidragit till att denna bok har kommit till och jag vill rikta ett<br />
varmt tack till alla, fokusgruppen som ställde frågorna, referensgruppen som<br />
följt och inspirerat arbetet och inte minst de chefer som bidragit med sin erfarenhet<br />
och som är rikligt citerade i boken.<br />
Uppdraget att sammanställa boken gavs till Institutet för personal- och företagsutveckling<br />
i Uppsala AB (IPF), där docent Peder Hård af Segerstad är den<br />
som valt ut citaten och skrivit texten. Projektledare har varit Monica Wåglund,<br />
Verva.<br />
Det är vår förhoppning att denna bok ska bli ett levande dokument och en<br />
inspirationskälla för chefer i statsförvaltningen för lång till framöver.<br />
Stockholm i mars 2006<br />
Lena Jönsson<br />
Generaldirektör<br />
6
1 Inledning<br />
under den innevarande tioårsperioden, med början 2005 och fram till<br />
2015, beräknas omkring en miljon människor att gå i pension och lämna den<br />
svenska arbetsmarknaden. Många av dem återfinns i den offentliga sektorn,<br />
och inte så få har viktiga chefsuppgifter.<br />
Sverige står således inför en betydande generationsväxling inom alla områden<br />
av statsförvaltningen, och samtidigt som detta innebär möjligheten att<br />
både få in ny kompetens och att utveckla nya rutiner och arbetssätt, så innebär<br />
det också att värdefulla kunskaper och erfarenheter riskerar att gå förlorade<br />
när det gamla gardet avlöses av nya krafter.<br />
Mot den bakgrunden har det känts angeläget att fånga in och spegla erfarna,<br />
statliga chefers kunskaper och erfarenheter, så att yngre, nytillträdda chefer<br />
kan få en möjlighet att ta del av dessa och använda dem i sitt eget tänkande<br />
kring chefsuppdraget.<br />
Syftet med föreliggande skrift är således att med utgångspunkt från tankar<br />
och synpunkter från erfarna chefer föra ett mer principiellt resonemang om<br />
några teman och frågeställningar som bör kunna vara av intresse för alla chefer<br />
i statens tjänst.<br />
I varje kapitel finns frågor för diskussion eller egen reflektion, vilket gör<br />
boken till något man kan återkomma till och hämta kraft ur.<br />
Däremot är avsikten inte att fastställa hur ledarskap i staten skall utövas, inte<br />
heller att granska vare sig enskilda personers ledningsfilosofi eller statsförvaltningens<br />
struktur och kultur.<br />
*<br />
Initiativet till detta projekt togs ursprungligen på Statens kvalitets- och kompetensråd,<br />
KKR, och har slutförts inom ramen för det 2006 inrättade Verket för<br />
förvaltningsutveckling, Verva.<br />
Undertecknad projektledare har till stöd för arbetet haft en arbetsgrupp<br />
bestående av docent Marianne Döös, Arbetslivsinstitutet, avdelningschef<br />
Håkan Forsberg, Högskoleverket, biträdande länspolischef Leena Kangas,<br />
8
docent Mai-Brith Schartau, Södertörns högskola samt Kristina Zetterström,<br />
avdelningschef vid Riksdagens EU-upplysning som dessutom vid tre tillfällen<br />
deltog i samtalen som ligger till grund för boken. Dessa har alla fortlöpande<br />
följt tillkomsten av boken samt bidragit med idéer till den.<br />
Arbetet inleddes med att en grupp bestående av fyra erfarna chefer och fyra<br />
nytillträdda chefer inbjöds till en s.k. fokusgrupp. De fick förbereda sig med följande<br />
uppgifter:<br />
De nytillträdda cheferna ombads att tänka sig in i situationen att alla chefer<br />
vid deras myndighet, utom de själva, inom ett par månader kommer att pensioneras<br />
och därmed försvinna från verksamheten, och att därefter ställa sig frågan<br />
»vad är det dessa ›går iväg med‹ som du skulle vilja ta vara på, och i vilka<br />
former skulle du vilja att det sker?«<br />
De mer erfarna cheferna ombads på motsvarande sätt att tänka sig in i situationen<br />
att de alla slutar inom två månader, och frågan vi ställde var »vad önskar<br />
du att de nya cheferna skall fråga dig om, och i vilka former skulle du vilja<br />
att det sker?«<br />
I denna inledande fokusgrupp medverkande:<br />
Malik Altahir, utvecklingschef, Kemikalieinspektionen, Lotta Hambraeus,<br />
prefekt, Södertörns högskola, Margareta Hammarberg, departementsråd,<br />
Statsrådsberedningen, Ulf Henricsson, länsråd, länsstyrelsen i Uppsala, Doris<br />
Högne, överdirektör på Säpo, Björn Mårtensson, generaldirektör, Centrala<br />
studiestödsnämnden, William Nisser, administrativ chef på Språk- och folkminnesinstitutet<br />
samt Anna Olsson, informationschef på Jordbruksverket.<br />
De synpunkter som framkom i fokusgruppen låg sedan till grund för de mer<br />
strukturerade samtal som under hösten 2005 fördes i mindre grupper med sammanlagt<br />
18 erfarna chefer, och det är ur dessa samtal som de citerade uttalandena<br />
har hämtats. Det är också samtalsdeltagarnas tankar och synpunkter som<br />
bildat utgångspunkten för den tematiska dispositionen av texten.<br />
De chefer som medverkade i samtalen presenteras i ett avslutande appendix.<br />
Monica Wåglund<br />
Projektledare Verva<br />
9
2 Ny som chef<br />
»Känn dig själv«<br />
När jag fick mitt första chefsjobb blev jag oerhört smickrad. Jag gick som på<br />
små moln. Och jag började läsa böcker om hur man skulle vara som chef, och<br />
då blev jag mer och mer förvirrad och faktiskt också rädd. Hur skulle jag klara<br />
av det här uppdraget? Jag visste till sist varken ut eller in. Så stod jag då för<br />
första gången som chef framför mina nya medarbetare, och då, men inte förrän<br />
just då, trillade polletten ner: jag skulle naturligtvis vara precis som förut. Jag<br />
hade ju utsetts till chef för att jag var den jag var, inte för att jag skulle bli någon<br />
annan. Det låter som en plattityd, men det hjälpte mig mycket den där gången.<br />
Barbro Bursell, överintendent, Livrustkammaren<br />
Att vara ny som chef kan vara härligt – men också kännas osäkert, rent av farligt.<br />
Hur skall jag klara jobbet? Hur kommer mina nya medarbetare – mina<br />
underställda – att ta emot mig? Vad kommer mina gamla kollegor att säga – och<br />
tänka? Och han som jag slog ut i konkurrensen om chefsjobbet, han är ju kvar<br />
på myndigheten? Och vem skall jag fråga, jag kan ju inte gå till min nya chef och<br />
fråga hur jag skall göra? Och inte heller kan jag tala med mina gamla kollegor<br />
och vänner om det. Jag kan ju inte prata med någon, inte ens med maken eller<br />
barnen, de är ju så glada och stolta över mig, inte kan jag berätta för dem hur<br />
osäker jag känner mig.<br />
Hjälp, hur skall det här gå!<br />
*<br />
Från Apollontemplet i Delfi härrör den mer än 2 500 år gamla inskriptionen:<br />
Känn dig själv 1 .<br />
1 Gnothi Seauton – Gnothi Seauton – Känn dig själv.<br />
10
Dessa visdomsord från det antika Greklands storhetstid är förmodligen det<br />
bästa råd en ny chef kan få. För att göra ett bra jobb, för att lyckas med nya uppgifter<br />
måste man känna sig själv, sina styrkor och svagheter, sina moraliska<br />
grundvärden och sina motiv och drivkrafter. Först när man känner sig själv kan<br />
man leda andra, först när man vet vad man själv kan och vill, kan man vinna<br />
andra människors förtroende.<br />
Att känna sig själv och sina egenskaper betyder inte att enbart se sina goda<br />
sidor, sina styrkor, utan också att vara medveten om sina svagheter. Bara den<br />
som är ärlig mot sig själv kan vara ärlig mot andra. Ett sätt att reda ut vem man<br />
är och hur en personlighet kan tänkas påverka den egna yrkesrollen kan vara<br />
att utföra en SWOT-analys 2 av sig själv, helt informellt och utan att nödvändigtvis<br />
behöva diskutera resultatet med någon annan.<br />
Men hur den analysen än utfaller och hur osäker du än känner dig, så glöm inte<br />
att du »utsetts till chef på grundval av den du är, inte för att bli någon annan«.<br />
Att etablera sig som chef<br />
När man är ny som chef är det viktigt att vara närvarande, tillgänglig. Jag har<br />
haft kollegor som – när de blivit chefer – bara hunnit visa sig på arbetsplatsen,<br />
innan de försvunnit in i något projekt eller utredningsar bete. Det förlorar<br />
man både prestige och legitimitet på. Och det man förlorat är ofta mycket<br />
svårt att återta.<br />
Sture Korpi, särskild utredare, Socialdepartementet,<br />
tidigare generaldirektör för Statens institutionsstyrelser<br />
När man är ny som chef, då måste man vara rätt intensiv och det av två skäl,<br />
dels för att lära sig vad man egentligen håller på med, men också för att skapa<br />
en framtida grund för delegering.<br />
Sten Heckscher, kammarrättspresident, tidigare Rikspolischef<br />
2 SWOT = Strengths, Weaknesses, Opportunities, Threats. En SWOT-analys innebär att man<br />
analyserar någonting – en organisation, en avdelning, en person – genom att identifiera<br />
objektets styrkor, svagheter, möjligheter och faktorer som utgör hot/risker.<br />
11
Jag minns en nyutnämnd minister som kom in i rummet och ställde sig i ett<br />
hörn, som om han helst ville slinka ut så snabbt som möjligt. Det var ingen<br />
som såg att han var den nye ministern. Det handlar mycket om hur man beter<br />
sig kroppsligt, hur man etablerar kontakt med sina medarbetare.<br />
Janna Valik, generaldirektör, Migrationsverket<br />
En del i att inta chefsrollen och att etablera sig som chef är att skaffa sig en<br />
mentor. Jag har alltid i mitt chefskap haft en mentor som jag själv har valt och<br />
det har varit mycket betydelsefullt för man råkar ut för en massa oförutsedda<br />
saker, man kommer in i en ny kultur och man förstår kanske inte alltid vad som<br />
händer, och då är det bra att han en erfaren person som man har förtroende<br />
för och som man kan bolla med och få stöd av.<br />
Bo Hansson, länsöverdirektör, Länsstyrelsen Stockholms län<br />
Ibland brukar det sägas att vi människor på fyra minuter bildar oss en ganska<br />
bestämd uppfattning om andra människor, en uppfattning som är svår att förändra<br />
och som, om vi aldrig får tillfälle att återse människan ifråga, ofta blir<br />
bestående.<br />
Om det handlar om just fyra minuter, eller några minuter mer eller mindre,<br />
kan naturligtvis alltid diskuteras, men iakttagelsen att vi – och andra människor<br />
– mycket snabbt bildar oss en ganska bestämd uppfattning om andra är välkänd.<br />
Och våra möjligheter att direkt påverka andras uppfattning om oss själva är<br />
begränsade – det är svårt att styra andra människors tankar och värderingar –<br />
men däremot kan vi ju i allmänhet påverka och styra oss själva, eller, annorlunda<br />
uttryckt, vi har större makt över oss själva än över andra.<br />
Vilka slutsatser kan en nybliven chef dra av detta? Vad betyder denna iakttagelse<br />
för den allra första tiden som chef, för dina möjligheter att framgångsrikt<br />
etablera dig som chef?<br />
Och vad betyder ditt uppträdande, ditt språk, din klädsel, din kroppshållning,<br />
ditt sätt att relatera till och tala med dina nya medarbetare för deras uppfattning<br />
om och accepterande av dig som chef?<br />
12
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Hur förvaltar du bäst det första mötet med medarbetarna, ja, med alla dem<br />
du kommer att möta i jobbet?<br />
• Hur kan du undvika att själv fastna i bestämda uppfattningar om dina nya<br />
medarbetare och kollegor?<br />
• Vad kan du själv göra för att andra skall acceptera dig som person, din ställning<br />
och auktoritet, din legitimitet som chef?<br />
Lär känna din organisation och dina medarbetare<br />
När man är ny som chef skall man ha stora öron och liten mun. Det gäller att<br />
lyssna av orga nisationen, och det gäller oavsett om man tycker att man kan<br />
verksamheten eller inte. Även om man tidigare arbetat i samma verksamhet så<br />
är det annorlunda att bli chef.<br />
Karin Röding, departementsråd, Utbildningsdepartementet<br />
Som ny chef gäller det att snabbt skaffa sig grepp om verksamheten, att helt<br />
enkelt läsa in sig på verksamheten, vilket inte bör vara alltför svårt eller tidskrävande.<br />
Och så gäller det att inte lyssna på alla som kommer springande.<br />
Tala med den avgående chefen, välj själv vilka du vill tala med och försök avstå<br />
från att snabbt bilda dig en väldigt bestämd uppfattning om din nya myndighet<br />
och människorna som arbetar där.<br />
Bernice Bjelkevik, strategisk verksamhetsutvecklare Skatteverket,<br />
tidigare chef för Skatteverket i Västra Götaland<br />
En äldre, erfaren kollega gav mig en gång det utmärkta rådet att se upp med<br />
dem som söker upp dig de första dagarna och talar om hur glada de är att just<br />
du har blivit chef. Gå i stället själv runt och bekanta dig med verksamheten<br />
och medarbetarna.<br />
Kerstin Wigzell, generaldirektör, Socialdepartementet,<br />
tidigare generaldirektör för Socialstyrelsen<br />
13
»Det är annorlunda att vara chef.« Alldeles oavsett om du tidigare arbetat i<br />
myn dig heten, så innebär uppdraget som chef att din yrkesroll och dina relationer<br />
för ändras. Uppgifter, rutiner, ritualer som tidigare varit naturliga och självklara<br />
och som utgjort viktiga delar av din yrkesidentitet blir främmande, och<br />
istället förväntas du ta ansvar för nya uppgifter, som dessutom i allmänhet är<br />
mer omfattande än dina tidigare uppgifter, du får ansvar för fler människor och<br />
mer pengar och du förväntas se och initiera nya projekt både inom din egen<br />
myndighet och i samarbete med andra myndigheter – kort sagt, du tvingas<br />
anlägga ett nytt per spek tiv på verksamheten, tvingas inta en ny, strategisk roll.<br />
Samtidigt finns myndigheten och de gamla medarbetarna där, med sin kompetens<br />
och sitt arbetssätt och med sina strukturer och traditioner, och det lär du<br />
inte kunna förändra över en natt. Och kanske är det inte heller nödvändigt att<br />
förändra någonting; organisationen och medarbetarna kan ju faktiskt fungera<br />
alldeles utmärkt, precis som det är.<br />
Din första uppgift som chef blir under alla omständigheter att lära på nytt, att<br />
lämna en del invanda rutiner och grepp och att lära in nya saker. Låt det ta lite tid<br />
– någon månad eller så – och bemöda dig om att under den tiden tala med och<br />
lyssna på så många som möjligt. Utnyttja ditt privilegium att inte behöva svara<br />
på alla frågor som ställs – var inte oartig, men torgför inte dina tankar och övervägan<br />
den så fort någon försöker avtvinga dig synpunkter om det ena eller andra.<br />
Och lyssna uppmärksamt; människors sätt att bemöta och tala med chefer, i<br />
synnerhet nytillträdda, springer ur allehanda motiv, där inte minst personliga<br />
ambitioner och drivkrafter ofta är framträdande.<br />
Att som nytillträdd chef prioritera och satsa på den »interna dialogen« är inte<br />
bara ett bra sätt att lära sig den nya organisationen, utan också värdefullt för<br />
dig i din egenskap av chef, ty en väl fungerande kommunikation är en viktig förutsättning<br />
för arbetet inom organisationen, för själva verksamheten. Att vårda<br />
de kommunikativa relationerna är också en av chefens viktigaste uppgifter. 3<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Tänk på din första tid som ny chef – vad gjorde du, vilka talade du med, vad<br />
tänkte du om organisationen och din nya position och uppgift?<br />
• Skulle du göra något annorlunda om du började ditt nya chefsjobb idag – och<br />
kan du i så fall göra det nu?<br />
3. Jfr. Eriksson, Peter, Planerad kommunikation, Liber, Malmö 2002, sidan 164.<br />
14
Chef över andra<br />
Det handlar om att arbeta genom cheferna, det är avgörande för framgångsrikt<br />
ledarskap. Samtidigt är det en jäkla utmaning att i varje läge få andra att<br />
förstå vad man vill, och där misslyckas jag gång på gång. Man får lära sig att<br />
säga allt hundra gånger om.<br />
Janna Valik, generaldirektör, Migrationsverket<br />
Att vara chef över andra innebär bl.a. att arbeta genom andra, att delegera,<br />
instruera och initiera större och mindre projekt och andra uppgifter samt att<br />
kontrollera och utvärdera resultatet av dessa.<br />
Den uppgiften kräver, utöver sakkunskap och professionell kompetens, även<br />
psykologisk blick och pedagogisk förmåga. Avståndet mellan ord och handling<br />
är nämligen längre än man vanligtvis föreställer sig, särskilt om man själv har<br />
ett nära och engagerat förhållande till arbetsuppgiften. Ett sätt att beskriva vad<br />
som händer mellan den tidpunkt då man som chef introducerar en arbetsuppgift<br />
till en grupp anställda och till dess uppgiften är slutförd, representeras av<br />
McGuires s.k. 12-stegsmodell 4 av hur symbolisk påverkan går till:<br />
1. Exponering 7. Kunskapslagring<br />
2. Uppmärksamhet 8. Informationssökning<br />
3. Intresse 9. Beslut<br />
4. Förståelse 10. Handling<br />
5. Inlärning 11. Förstärkning av beslutet<br />
6. Attitydförändring 12. Konsolidering av handlingen<br />
Tanken med modellen är i första hand att beskriva hur komplicerad och sammansatt<br />
människans informationsbehandling är och således påminna den som<br />
använ der information i syfte att påverka att det är mycket lång väg mellan det<br />
första steget – själva kommunikationshandlingen – och den åsyftade beteendeeffekten.<br />
Dessutom har man som sändare egentligen bara full kontroll över det första<br />
steget; de andra elva utspelar sig ju hos mottagaren. Slutligen bör också sägas att<br />
hela modellen förutsätter ett starkt drag av rationalitet hos mottagaren, samtidigt<br />
som vi vet, att mänsklig kommunikation, och i synnerhet vår förståelse av<br />
4. Här citerad från Larsson, Larsåke, Tillämpad kommunikationsvetenskap, Studentlitteratur,<br />
Lund 2001, sidan 145.<br />
15
andra och det andra säger, i hög grad påverkas av känslor och subjektiva värderingar<br />
över vilka vi som sändare om möjligt har ännu mindre inflytande.<br />
Då du dessutom ofta arbetar med grupper av medarbetare, inte bara enskilda<br />
individer, så får du räkna med att det i dessa grupper sker en ständig om- och<br />
överprövning av dina beslut och synpunkter. 5 Det enda riktigt verksamma medlet<br />
mot den friktion som dessa informella motkrafter representerar är ständig<br />
och återkommande kommunikation – samtal, handledning/coaching, begäran<br />
om lägesrapporter, uppmärksammandet av goda prestationer och framsteg<br />
samt återrapporter från dig till arbetsgruppen om hur projektet uppfattas på<br />
högre ort. Här är särskilt frekvensen viktig; det får inte gå för lång tid mellan<br />
kommunikationstillfällena.<br />
Kommunikation är chefens viktigaste ledningsinstrument, och i kapitel 3<br />
åter finns en fylligare presentation av kommunikation som organisatoriskt styrmedel.<br />
Jag hade tidigare arbetat som ekonom på ambassaden, men nu var jag alltså<br />
chef och en ny ekonom hade tillträtt, och hon hade en uppgift som hon<br />
uppfattade som mycket stor och svår och dessutom med knappa tidsmarginaler,<br />
men istället för att coacha henne fram till lösning och leverans så sa jag, att<br />
det där fixar jag, och det gjorde jag också, det gick snabbt, var gjort på ett par<br />
timmar.<br />
När jag vid ett senare tillfälle hade ett utvecklingssamtal med henne, så sa<br />
hon till mig, ordagrant, jag minns det fortfarande, »skall du fortsätta att vara<br />
chef så gör aldrig om det där du gjorde mot mig«. Det tog mig oerhört hårt,<br />
men jag insåg i alla fall hur otroligt fel jag hade gjort. Det är så grundläggande,<br />
men ändå gjorde jag så fel.<br />
Åsa Lindh, biträdande generaldirektör, Rådet för<br />
Europeiska Socialfonden i Sverige<br />
Än en gång, att vara chef innebär att arbeta genom andra. Det innebär också att<br />
skapa förutsättningar för medarbetarnas utveckling, att se till att de har de<br />
resur ser de behöver för att kunna utföra arbetsuppgifterna och, slutligen, att på<br />
olika sätt belöna dem för deras arbete.<br />
Att fortsätta att göra sitt gamla arbete, och därmed överta medarbetarnas<br />
arbetsuppgifter, är katastrofalt ur såväl din, medarbetarnas som organisationens<br />
synvinkel. Du bränner ut dig, medarbetarna blir frustrerade och organisa-<br />
5. Ekman, Gunnar, Från prat till resultat, Liber, Malmö 2003.<br />
16
tionens utveckling avstannar, och dina möjligheter att vända denna negativa<br />
utveckling blir allt sämre ju längre tiden går.<br />
Att bli chef innebär ofta att själv få en ny chef<br />
En annan viktig sak är att vara klar över vem som är ens chef. Är du ny mellanchef<br />
på en statlig myndighet så är det GD:n eller avdelningschefen som är<br />
din chef, inte statsrådet eller statssekreteraren. Jag har varit med om tillfällen<br />
när styrningen från Regeringskan sliet rätt in i myndigheten varit mycket stark,<br />
och det är inte bra. Det är klart att man måste ha förståelse och respekt för den<br />
politiska ramen för verksamheten, men som chef får du inte vara för snabb att<br />
reagera på signaler och propåer från politikerna. Den chef som framstår som<br />
svag på den punkten riskerar lätt att dra på sig medarbetarna misstroende och<br />
också att spä på det politikerförakt som alltid finns någonstans i en statlig<br />
myndighet.<br />
Judith Melin, generaldirektör, Statens kärnkraftsinspektion<br />
För mig har det alltid varit väldigt viktigt att veta vem som är min chef, vem jag<br />
rapporterar till, och det är i samtal med denne som jag försökt förstå och<br />
utmejsla min roll.<br />
Bo Hansson, länsöverdirektör, Länsstyrelsen i Stockholms län<br />
Att bli chef innebär inte bara att man får nya underställda utan också att man<br />
själv får en ny chef, och ju högre upp i myndighetens hierarki man kommer,<br />
desto närmare huvudmannen och dennes representanter – ministern, statssekreteraren<br />
– kommer man. Då kan det vara bra att då och då påminna sig om vem<br />
som är ens chef – vem man rapporterar till – och avväga sitt handlande, och<br />
kanske också sitt tänkande, därefter. Tids nog, men bara om du är lojal mot den<br />
egna myndigheten, når du direktionsrummen.<br />
Förhållandet till din nya chef är lika viktigt som förhållandet till dina underställda,<br />
och du kommer inte att fungera bra i din chefsroll om du inte också har<br />
en bra relation till din närmaste chef.<br />
Det är således viktigt att redan från början få en konstruktiv och förtroendefull<br />
relation till denne, och om han/hon inte redan tidigt – de första dagarna –<br />
17
föreslår ett längre lära känna- och planeringsmöte, så föreslå det själv.<br />
Be också gärna om ett förslag till »dagordning« för ert möte, och om det är<br />
något du tycker saknas, så säg det och be att få lägga till det du skulle vilja att ni<br />
också pratade om.<br />
Ett bra introduktionsprogram och en handledd inskolningsperiod är A och O<br />
för ett bra chefsarbete. När jag började på Regeringskansliet sa jag att jag<br />
inte kunde något om arbetet där, om beredningsprocessen, om rutinerna etc,<br />
och jag påminde om det vid minst två tillfällen, men fick ändå ingen introduktion.<br />
Så mitt första år som departements råd har varit för jävligt, rent ut sagt.<br />
Jag tror att jag grät varje dag jag gick till jobbet för frågan om vad jag förväntades<br />
göra var så enormt otydlig. Det handlande inte om förhållande till mina<br />
medarbetare, för det hade jag ganska klart för mig, eftersom jag hade tidigare<br />
chefserfarenhet. Däremot var det oklart kring processerna och vad den<br />
politiska ledningen med statsrådet och statssekreteraren i spetsen ville.<br />
Jag frågade då statssekreteraren, vad det är jag skall ta upp med statsrådet.<br />
Svaret jag fick var »det som är på gång«, och det var ju inte mycket till<br />
vägledning. Det blev mest trial and error under hela det första året.<br />
Karin Röding, departementsråd, Utbildningsdepartementet<br />
Be också om att få ett planerat och handlett introduktionsprogram, och med<br />
planerat avses här ett program som beskriver både målet för programmet och<br />
vägen dit, dvs. de olika aktiviteter, möten, övningar och rena utbildningar i t.ex.<br />
rutiner, dataprogram, rapportsystem etc., som programmet omfattar. Konkretion<br />
är här, som ofta, nyckelordet.<br />
I statsförvaltningen, som ju ytterst är statsledningens, regeringens, instrument<br />
för förverkligandet av de politiska målen, är det särskilt betydelsefullt att varje<br />
statstjänsteman förstår – och accepterar – sin plats och roll visavi myndighetens<br />
uppgifter och övergripande strategi, och därvid spelar närmast överordnad chef<br />
en viktig roll. Det betyder inte att den överordnade chefen i detalj skall beskriva<br />
dina arbetsuppgifter eller föreskriva hur du skall arbeta, men det betyder att ni –<br />
du och din chef – måste ha en relation som gör konstruktivt samarbete möjligt.<br />
Inte sällan försummar dock högre chefer sina närmaste »subalterner«, ibland av<br />
missriktad hänsyn och därför att de inte vill »lägga sig i«, men ibland också därför<br />
att deras uppmärksamhet och perspektiv är riktat åt annat håll – oftast uppåt<br />
– och därför kan du behöva ta initiativ till kontakt och samtal. Och då skall<br />
du inte nöja dig med allmänna synpunkter och glada tillrop – »det blir nog bra,<br />
fortsätt så där« – utan kräva ordentliga samtal om ert gemensamma uppdrag.<br />
18
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Vad minns du särskilt från ditt introduktionsprogram?<br />
• Om du aldrig fick något introduktionsprogram, vad kunde du själv ha gjort<br />
för att få ett sådant?<br />
• Vad skulle du idag vilja tala med din egen chef om?<br />
Chef över gamla kolleger<br />
Mitt första chefsuppdrag innebar att jag blev chef över den grupp där jag<br />
tidigare arbetat. Det var inte lätt att byta sida. Det var faktiskt riktigt smärtsamt.<br />
Det är klart att vi var vänner också sedan jag blivit chef, men det går inte att<br />
komma ifrån att vänskapen förändrades. Och det var viktigt att inse det och ta<br />
det rollbytet på allvar. Man är inte längre en i gänget, och man skall inte alltid<br />
sitta med i fikarummet, för som chef är man föremål för diskussioner och<br />
tyckanden och medarbetarna behöver kunna surra om både det ena eller<br />
andra utan att chefen är med.<br />
Christina Falhammar, personaldirektör, Centrala studiestödsnämnden,<br />
(CSN)<br />
När jag blev chef för Kommerskollegium så var jag känd för medarbetarna,<br />
då jag hade jobbat där i många år. Det var både en fördel och nackdel.<br />
Nackdelen var att jag kände många – »vadå, Peter har blivit chef« – och<br />
många hade förväntningar på mig som de senare fick ompröva. Fördelen var<br />
ju att jag kunde verksamheten och att jag visste var bristerna fanns. Så jag<br />
samlade personalen och gjorde en programförklaring, sa vad jag ville<br />
åstadkomma, vad jag tyckte var viktigt. Jag tror det är viktigt att vara väldigt<br />
tydlig redan från allra första början. Sedan gäller det att hålla ut, att ha en linje<br />
och att föregå med gott exempel.<br />
Peter Kleen, omvärldsanalytiker, Utrikesdepartementet,<br />
tidigare generaldirektör för Kommerskollegium<br />
19
Arbetskamraterna är inte bara medarbetare och kollegor, utan också vänner,<br />
dvs. viktiga delar av vårt sociala liv och betydelsefulla för oss som samtalspartners,<br />
som rollmodeller och ibland bara som sällskap.<br />
Arbetsplatsen är också det ställe där vi näst hemmet tillbringar mest tid och<br />
där mycket av det som är betydelsefullt för vår självbild, vår utveckling och vårt<br />
välbefinnande utspelar sig.<br />
I vår tid, när många människor dessutom lever ensamma eller i små kärnfamiljer<br />
på orter där de inte har några släktingar eller gamla vänner, så har arbetsplatsen<br />
och arbetsgemenskapen om möjligt blivit ännu viktigare. Många studier<br />
av vad människor uppfattar som betydelsefullt i livet lyfter också fram<br />
arbetets, arbetsplatsens och arbetskamraternas stora betydelse för livskvalitet<br />
och välbefinnande.<br />
De psykosociala faktorerna tycks således vara de enskilda faktorer som betyder<br />
mest för arbetsmiljön och klimatet på arbetsplatsen – mer således än yttre<br />
hygienfaktorer och sådant som tekniska hjälpmedel – och det är en iakttagelse<br />
som mycket väl låter sig förenas med Maslows och Hertzbergs välkända teorier<br />
om vad det är som motiverar och driver människor i arbetet.<br />
Abraham Maslows grundtanke är således att människans behov är ordnade<br />
hierarkiskt, med de grundläggande, fysiologiska behoven längst ner på trappan<br />
och de högre, sociala och psykologiska behoven högst upp, och teorin stipulerar<br />
att individen först måste tillfredsställa sina grundläggande behov innan hon låter<br />
sig motiveras av behov högre upp på behovstrappan. Fredrick Herzbergs teori<br />
är likartad och delar in människans behov i hygienfaktorer och motivationsfaktorer,<br />
där hygienfaktorerna utgör villkor som måste vara uppfyllda för att<br />
individen inte skall vantrivas, medan motivationsfaktorerna representerar förhållanden<br />
som stimulerar till goda insatser. Exempel på sådana högre behov är<br />
behovet av uppskattning, behovet av utveckling och behovet av självförverkligande.<br />
I ett modernt samhälle av Sveriges typ är, för de flesta människor, såväl<br />
Maslows grundläggande behov som Herzbergs hygienfaktorer uppfyllda, varför<br />
drivkrafterna återfinns högre upp i behovshierarkin, vilket ställer större krav på<br />
organisering och arbetsledning. 6<br />
Men det innebär också att de psykosociala faktorerna är de som skapar mest<br />
problem på arbetsplatsen, eller, enkelt uttryckt, att människan inte sällan är<br />
människans värsta fiende, och att vantrivsel, underpresterande och stress ofta<br />
har sitt ursprung i konflikter och/eller kommunikationsproblem arbetskamrater<br />
emellan.<br />
6. För en lättillgänglig presentation av Maslows och Herzbergs teorier, se t.ex. Bruzelius, Lars<br />
H., & Skärvad, Per-Hugo. Integrerad organisationslära, Studentlitteratur, Lund 2000.<br />
20
När du blir chef i samma organisation som du tidigare arbetat i så byter du<br />
roll i arbetsgemenskapen och tvingas, vare sig du vill det eller inte, att lämna<br />
grupper och relationer som under lång tid varit betydelsefulla för dig och som i<br />
många avseenden bidragit till att göra dig till den du är. Och dina gamla kollegors<br />
och vänners förhållande till dig förändras, och de kommer att säga saker<br />
om både organisationen och människorna i den, som kommer att förvåna dig<br />
och som kommer att få dig att fundera både över ditt tidigare yrkesliv och över<br />
din nuvarande roll.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Minns du hur det var, vid något tidigare tillfälle, när en av dina gamla arbetskamrater<br />
blev chef över dig?<br />
• Vad saknar du mest i din nuvarande relation till din gamla arbetskamrater?<br />
21
3 Kommunikation som styrmedel<br />
kommunikation är människans äldsta, vanligaste och viktigaste beteende.<br />
Dessutom är det ofta det roligaste vi gör.<br />
Talat har vi gjort så länge vi varit människor. Vår människoart, homo sapiens,<br />
började framträda på jorden för kanske 75 000 år sedan, och sedan dess<br />
har vi människor kunnat tala med varandra på i princip samma sätt som idag, ty<br />
människans naturliga språk är i huvudsak en produkt av hennes anatomi –<br />
framför allt talorganets utformning – och hennes neurologiska utrustning och i<br />
dessa avseenden liknar vi i allt väsentligt våra äldsta förfäder. En alternativ latinsk<br />
benämning på oss själva är också homo loquens – »den talande människan«. 7<br />
Kommunikation i betydelsen informationsutbyte med omgivningen är också<br />
vårt vanligaste beteende, vilket var och en lätt kan konstatera genom att<br />
reflektera över sitt eget beteende. Läsningen av den här texten är således ett<br />
exempel på en kommunikationshandling, och de samtal läsaren fört med andra<br />
människor den här dagen ytterligare exempel på kommunikationshandlingar.<br />
Kommunikation är också vårt viktigaste beteende, utan vilket allt som kan<br />
hänföras till människans kultur vore otänkbart. Vetenskap och utbildning,<br />
samhällsbyggande och politik, arbetsliv och ekonomi är alla viktiga kulturyttringar<br />
som både med avseende på sin framväxt och sin utformning är helt beroende<br />
av vår förmåga att kommunicera med varandra.<br />
Kommunikation är också ett beteende som är starkt förbundet med mycket<br />
av det vi håller för värdefullt och kärt i livet: med konst, musik och litteratur<br />
men också – och kanske framför allt – med våra nära, våra älskade.<br />
Chefens kommunikationsuppgifter<br />
Kommunikation är också chefens viktigaste styrmedel och den enskilda faktor<br />
som är mest betydelsefull för framgångsrikt chefskap.<br />
Insikten om kommunikationens betydelse som ledningsinstrument återfinns<br />
7. Se t.ex. Linell, Per, Människans språk, Liber, Lund 1982.<br />
22
också hos en av den moderna organisationslärans pionjärer, Chester Barnard,<br />
som i sin numera klassiska bok om ledarskap, The Functions of the Executive<br />
från 1936, utgår från en definition av begreppet organisation som starkt betonar<br />
organisationernas vitalistiska, dvs. levande, karaktär:<br />
[An organization] is a system of consciously coordinated activities or forces of<br />
two or more persons. 8<br />
Därav följer, enligt Barnard, att den viktigaste ledningsfunktionen är just samordningen<br />
av aktiviteterna och krafterna inom organisationen, vilket leder till<br />
följande sammanfattning av chefens viktigaste uppgifter:<br />
The essential executive functions, as I shall present them […] are, first to provide<br />
the system of communication; second, to promote the securing of essential<br />
efforts; and third, to formulate and define the purpose. 9<br />
Med hjälp av ett par andra, välkända begrepp skulle man kunna säga att Barnard<br />
här beskriver chefens tre huvudroller, nämligen lärarens, domarens och politikerns,<br />
i just den ordningen, ty det är onekligen intressant att notera att Barnard<br />
sätter uppgifter att skapa och vidmakthålla kommunikationssystemet inom<br />
organisationen främst.<br />
»To provide the system of communication« – vad betyder det? Ja, inte avser<br />
Barnard någon slags tekniskt kommunikationssystem – det är inte telefoni han<br />
talar om – utan istället handlar det om alla de samtal och möten mellan människor<br />
som både skapar förutsättningarna för organiserad samverkan och som formar<br />
och uttrycker den kultur och de värden som gör »the securing of essential<br />
efforts« möjligt.<br />
Chefens viktigaste uttrycksmedel är det talade språket, som bl.a. F. J. Roethlisberger<br />
10 på pekat, och det kommer inga datorer eller e-postsystem i världen<br />
att ändra på. Den viktigaste formativa faktorn när det gäller kommunikationsstil<br />
och kommunikationsklimat i en organisation är också den högsta ledningens<br />
sätt att lyssna till och tala med människorna i och kring organisationen. Det<br />
är ledningen, i synnerhet den högste chefen, som avgör hur det offentliga samtalet<br />
i organisationen kommer att gestaltas.<br />
Med rätta brukar också sägas att det offentliga samtalet är demokratins livs-<br />
8. Barnard, Chester, The Functions of the Executive, Harvard University Press, Cambridge,<br />
Massachusetts 1968, sidan 81.<br />
9. a.a., sidan 217.<br />
10. Roethlisberger, F.J., »Of Words and Men«, i Corman, Stephen R et al. (ed.), Foundations of<br />
Organizational Communication, Longman, NewYork 1990, sidorna 89–97.<br />
23
nerv, men det kan med lika stor rätt hävdas, att ett fritt informations- och<br />
meningsutbyte om allt det som rör organisationens liv och leverne är lika viktigt<br />
för den, som någonsin för samhället och dess utveckling.<br />
En viktig uppgift för alla chefer är således att tillsammans med sina närmaste<br />
medarbetare vårda och värna det offentliga samtalet i organisationen: att skapa<br />
en arena för detta samtal, att ge utrymme för olika aktörer och uppfattningar,<br />
att säkerställa kvaliteten på meningsutbytet genom att t.ex. bjuda in intressanta<br />
och omdömesgilla personer till detta samtal. Inte minst den tekniska utvecklingen<br />
på kommunikationsområdet och de möjligheter den erbjuder – internet<br />
och e-post – gör det särskilt viktigt att vårda det offentliga samtalet. 11<br />
Kommunikativ kompetens har också visat sig vara nära förbunden med allmän<br />
ledarkompetens. I en studie av ett antal nyanställda i ett stort amerikansk<br />
företag (AT & T) kartlades dessa med avseende på sina kunskaper och färdigheter,<br />
och åtta år senare återvände man till dessa ingångvärden, som hade hållits<br />
hemliga för att inte påverka de berörda personernas ställning och avancemangsmöjligheter,<br />
och tittade närmare på dem som avancerat till chefspositioner.<br />
Därvid visade det sig, att de som avancerat till högre positioner, redan vid<br />
anställningstillfället kännetecknades av, i denna ordning, 1) kommunikativ<br />
kompetens, 2) social kompetens, 3) administrativ kompetens och 4) kreativitet.<br />
12 Också här framstår således kommunikativ kompetens som den viktigaste<br />
ledaregenskapen.<br />
Kommunikation är en sammansatt och mycket komplicerad process, som<br />
ställer stora krav på oss. Kommunikation är också svårt, även om vi till vardags<br />
knappast är medvetna om det. Trots allt har vi ju övat och utvecklat vår kommunikationsförmåga<br />
under ganska lång tid – egentligen under hela livet – och när<br />
vi betraktar oss själva och vår kommunikation så är ju det dominerande intrycket<br />
att det fungerar ganska bra. Och det gör det ju också i de allra flesta fall.<br />
Men om vi tittar lite närmare på fenomenet kommunikation, om vi problematiserar<br />
vårt kommunikativa beteende, så ser vi både mångdimensionaliteten<br />
och komplexiteten hos människans kommunikation. Och vi förstår också varför<br />
kommunikation faktiskt är svårt.<br />
Ett sätt att inleda en sådan problematisering är också att helt enkelt definiera<br />
begreppet kommunikation, alltså: 13<br />
11. Termerna aktör och arena har jag lånat från Pettersson, O. & Carlberg, I., Makten över<br />
tanken, Carlssons bokförlag, Stockholm, 1990.<br />
12. Yukl, Gary, Leadership in Organizations, Prentice-Hall, Englewood Cliffs, New Jersey<br />
1981, sidan 178.<br />
13. För en utförligare diskussion av människans kommunikation, se t.ex. Hård af Segerstad,<br />
Peder, Kommunikation och information – en bok om människans förmåga att tala, tänka<br />
och förstå, Uppsala Publishing House, Uppsala, 2002.<br />
24
Kommunikation är en social process, som:<br />
1. pågår i en kulturell och social miljö, som<br />
2. genererar symbolisk information, som kan<br />
3. omvandlas till kunskap, som i sin tur<br />
4. påverkar människors tänkande och ibland också deras handlande.<br />
Kommunikation är alltså för det första en social process, och som sådan präglas<br />
den av allt det som utmärker sociala processer, dvs. framför allt av de inblandades<br />
känslor. Och den viktigaste av dessa utgörs av vår känsla av sympati – och<br />
dess motsats, antipati. Vi människor tenderar att värdera praktiskt allt vi möter<br />
i ter mer av gillande eller ogillande. Vi tycker om somligt – och somliga – och vi<br />
tycker illa om annat, och denna grupp av känslor, sympati och antipati, utövar ett<br />
mycket sort inflytande på vårt sätt att tolka det som sägs och sker i vår omgivning.<br />
Ett sätt att göra sig medveten om den roll som våra känslor av sympati och<br />
antipati spelar är att under nästa ledningsgrupps- eller avdelningsmöte ge akt<br />
på de egna reaktionerna på vad andra säger och, tyst för sig själv, fundera över<br />
hur dessa reaktioner påverkas av de egna känslorna. Och i det sammanhanget<br />
kan det också vara bra att erinra sig att andras reaktioner på den egna personen<br />
i allt väsentligt styrs av samma principer, och eftersom det i allmänhet är mycket<br />
svårare att förändra andra människor än en själv – vi har ju trots allt större<br />
inflytande över oss själva än över andra – så kan det kanske vara intressant att<br />
fundera över vad man göra åt det egna beteendet i syfte att göra människor lite<br />
mer positivt inställda till en själv.<br />
Kommunikation är också en mycket sammansatt beteendeform, alls icke<br />
begränsad enbart till produktion och reception av meddelanden, och ett sätt att<br />
belysa den mänskliga kommunikationens mångfacetterade karaktär är att<br />
identifiera dess funktioner, och här ett förslag. Människans kommunikation<br />
fyller således följande funktioner:<br />
• Förståelsefunktionen<br />
• Informationsfunktionen, ut- och inlärningsfunktionen<br />
• Kulturfunktionen<br />
• Identitetsfunktionen<br />
• Känslofunktionen<br />
• Relationsfunktionen<br />
• Den sociala funktionen<br />
• Integrationsfunktionen<br />
• Planerings- och beslutsfunktionen<br />
• Övertalningsfunktionen<br />
• Säkerhets-/trygghetsfunktionen<br />
• Humorfunktionen<br />
• Estetfunktionen<br />
25
Än en gång, det här är ett förslag – någon kan säkert vilja tillföra ytterligare<br />
funktioner – och flera av dem som här anförts är också besläktade, t.ex. den<br />
sociala funktionen och integrationsfunktionen, och säkert har de också lite olika<br />
betydelse för olika människor. Men det viktiga är att vara medveten om, att<br />
när vi människor kommunicerar – när vi samtalar med varandra – så är alla<br />
funktionerna »aktiverade«. Samtidigt som vi t.ex. försöker etablera gemensam<br />
förståelse, vilket är en vanlig uppgift i arbetslivet och absolut nödvändigt för att<br />
vi skall kunna samarbeta, så signalerar vi också kulturella värderingar, social<br />
samhörighet, känslor och personlighetsdrag – och vi påverkar andra människors<br />
känsloliv och självuppfattning.<br />
Och detta är ingenting som vi kan »stänga av«. Vi kan alltså inte säga, att nu<br />
skall jag bara ägna mig åt intellektuell och rationell analys samt kommunicera<br />
resultatet av den. Vare sig vi vill det eller inte, så kommer vi också att »säga«<br />
något om vad vi tycker om vår samtalspartner, om oss själva, om vår bakgrund<br />
och vår känslomässiga inställning till den fråga vi talar om, och vi kommer<br />
även att påverka vår samtalspartners känslor och humör.<br />
Och det är också mycket svårt att avgöra hur och på vilket sätt vi påverkar<br />
andra i dessa avseenden. Det är till och med så att många människor av olika,<br />
bl.a. taktiska skäl döljer sina tankar och reaktioner, håller inne med vad de tänker<br />
och känner. Också det är det viktigt att vara medveten om.<br />
Men det finns inget alternativ, ingen annan teknik som vi kan använda för att<br />
utveckla gemensam förståelse och gemensam motivation. Och egentligen är det<br />
ju dessutom så, att mycket av det som gör livet så spännande och härligt faktiskt<br />
också har sitt ursprung i människans kommunikation. Kärleken är kanske det<br />
vackraste uttrycket för det.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Tänk på någon människa som du mött och som du uppfattar som kommunikativt<br />
kompetent. Hur kommer hennes kommunikationsförmåga till uttryck?<br />
Vad gör och säger hon? Hur relaterar hon till andra människor, hur samtalar<br />
hon med dem?<br />
• Vilka egenskaper hos andra människor sätter du särskilt stort värde på?<br />
• Vilka tre kommunikationsfunktioner tycker du är viktigast?<br />
• Vilka är dina starka sidor som kommunikatör?<br />
26
4 Chef i en politiskt styrd<br />
organisation<br />
Den konstitutionella utgångspunkten<br />
Chef i statsförvaltningen, vad innebär det? Vem är uppdragsgivaren? Vem arbetar<br />
statstjänstemannen för? Kort sagt, vad innebär det att vara chef i en politiskt<br />
styrd organisation?<br />
Det är regeringen som är statsförvaltningens uppdragsgivare, inte riksdagen.<br />
Det är viktigt att komma ihåg, ty många riksdagsmän tror att de kan använda<br />
statsförvaltningen på ett sätt som de faktiskt inte har rätt till. När de frågar ut<br />
oss i utskotten, vilket händer av och till, så borde en statssekreterare sitta<br />
bredvid oss och svara på frågorna, gärna efter att ha konsulterat oss. Och det<br />
är viktigt att veta om sådana saker om man ska kunna navigera i den här<br />
miljön.<br />
När jag var chef för polisen så blev jag vanvettigt trött på allt prat om att det<br />
är allmänheten som är uppdragsgivaren. Visst, i en mening är allmänheten,<br />
medborgarna, våra upp dragsgivare, men poängen med en representativ<br />
demokrati och ett parlamentariskt system är ju att riksdagen och regeringen<br />
representerar allmänheten, vilket ju betyder att det regeringen säger till oss<br />
skall spegla allmänhetens vilja och önskemål. När det gäller att veta vad<br />
allmänheten begär av oss så duger det alltså inte med några allmänna<br />
hänvisningar till vad folk tycker, nej, folkviljan uttrycks i allmänna val och<br />
genom att riksdagen bestämmer vem som skall vara statsminister och<br />
därefter bestämmer regeringen vad vi ska göra. Det är alltså regeringen som<br />
tolkar och uttrycker vad allmänheten vill, och det är regeringen som är vår<br />
uppdragsgivare.<br />
Sten Heckscher, kammarrättspresident, tidigare Rikspolischef<br />
27
Som myndighetsperson lyder man under lagarna, och man har ett personligt<br />
ansvar för sin myndighetsutövning. Visserligen är regeringen min uppdragsgivare,<br />
men jag ansvarar framför allt inför lagarna, och därför har jag också rätt<br />
och skyldighet att motsätta mig önskemål, som jag uppfattar som felaktiga.<br />
Jag har själv tillämpat knepet, att när jag inte tycker att något känns rätt så<br />
begär jag ett formellt regeringsuppdrag, och i den situationen händer det ofta<br />
att det inte blir något uppdrag alls.<br />
Kerstin Wigzell, generaldirektör, Socialdepartementet,<br />
tidigare generaldirektör för Socialstyrelsen<br />
Låt oss börja med att, precis som Sten Heckscher och Kerstin Wigzell gör, lägga<br />
fast några måhända självklara utgångspunkter. Statsförvaltningen är regeringens<br />
instrument för det praktiska förverkligandet av de politiska besluten. Förhållandet<br />
mellan myndigheterna och regeringen är fastställda i förvaltningslagen,<br />
och att vara chef för – eller i – en statlig myndighet innebär att vara underkastad<br />
både regeringsformens och lagens bestämmelser.<br />
En generaldirektör är således underställd regeringen, som i sin tur vanligtvis<br />
representeras av chefen för myndighetens fackdepartement. I rättsligt avseende<br />
är saken således mycket tydlig, och detta kapitel skall inte heller behandla de<br />
rättsliga förutsättningarna för chefskap i den statliga förvaltningen.<br />
Den politiska dimensionen<br />
Statsråden är i allmänhet alldeles för försiktiga för att styra, och det tror jag<br />
beror på att de ibland är osäkra på vilka områden de kan styra och på vilka<br />
områden de inte kan styra. När styrning saknas har jag ibland i samtal med<br />
ansvarigt statsråd givit min syn på hur ett uppdrag skall tolkas och vad som<br />
bör prioriteras, och min erfarenhet under alla dessa år är att ingen någonsin,<br />
alltså inget stadsråd eller statssekreterare, har reagerat negativt eller surt på<br />
en sådan framstöt.<br />
Det man ska notera är att bästa tillfället att styra en myndighet strategiskt,<br />
vilket inte alltid utnyttjas, är när man tillsätter en ny chef.<br />
Men hur skall man som representant för en statlig myndighet förhålla sig till<br />
medborgarnas önskemål och krav? Jag ser det så här: regeringen styr landet<br />
▲<br />
28
på medborgarnas uppdrag och vi, dvs. myndigheterna, har regeringen som<br />
uppdragsgivare. Som myndighetschef har man sedan en viss frihet att tolka<br />
uppdraget, men det är oerhört viktigt att hela tiden vara medveten om att det<br />
ytterst är medborgarna, allmänheten, som vi skall tjäna.<br />
Alltså, regeringen bestämmer vårt uppdrag, vi arbetar på uppdrag av<br />
regeringen, och den har i sin tur sitt uppdrag från medborgarna.<br />
När inte regeringen talar om exakt hur man ska göra, och det gör den<br />
sällan, då får man själv tolka uppdraget. Som systemet fungerar nu så kan<br />
man alltså inte sitta och vänta på att man ska få signaler och styrning, utan –<br />
uttalat eller outtalat – så förutsätts att myndighetschefer är kapabla att förstå<br />
sitt uppdrag. Vad det handlar om är helt enkelt att tolka uppdraget och sedan<br />
ta ansvar för den tolkningen.<br />
Nils Gunnar Billinger, generaldirektör, Luftfartsstyrelsen<br />
Jag fick under min tid som chef för Kommerskollegium kritik för att så många<br />
chefer kom utifrån. Det är riktigt att många rekryterades utifrån, men det<br />
berodde helt enkelt på att det var svårt att hitta personer inom organisationen<br />
som verkligen ville bli chefer. De flesta hos dem ville vara utredare, de ville inte<br />
vara chefer, och när de någon gång blev chef så var de inte särskilt bra i den<br />
uppgiften. Jag tyckte bl.a. att det var mycket värdefullt att få in kompetens från<br />
den politiska världen, att få in människor som arbetat i Regeringskansliet och<br />
som kunde den politiska processen. Min erfarenhet är också att det är väldigt<br />
svårt att hitta människor från näringslivet som fungerar bra som chefer i<br />
statliga myndigheter. Deras uppfattning om chefs- och ledarskap passar helt<br />
enkelt inte in i statsförvaltningen, i den statliga kulturen.<br />
Peter Kleen, omvärldsanalytiker, Utrikesdepartementet,<br />
tidigare generaldirektör för Kommerskollegium<br />
Politiskt är bilden också – åtminstone i teorin – klar och tydlig: i en parlamentarisk<br />
demokrati väljer folket sina företrädare som i sin tur utser regeringen.<br />
Det betyder att riksdagen och regeringen förutsätts spegla och uttrycka folkviljan,<br />
ja, t.o.m. att de förutsätts tjäna sina uppdragsgivare.<br />
Förhållandet mellan folkviljan och den förda politiken är emellertid inte alltid<br />
alldeles rak och entydig, både beroende på den parlamentariska förutsättningen<br />
för en regeringsbildning och på förhandlandet och kompromissandet i<br />
riksdagens utskott och mellan de partier som bildar regeringsunderlag.<br />
29
Till det kan läggas den kanske också självklara iakttagelsen att politik är en<br />
synnerligen komplex och mångfacetterad verksamhet där motiv och överväganden<br />
av de mest skilda slag påverkar både besluten och genomförandet av<br />
dem. Politik är ju, brukar ibland sägas, också »det möjligas konst«.<br />
Den politiska kulturen i Sverige präglas också av en öppenhet och ett värdesättande<br />
av folklig delaktighet som ställer stora krav på dialog mellan väljarna<br />
och de förtroendevalda och på de senares förmåga att motivera beslut och åtgärder.<br />
Den lagstadgade offentlighetsprincipen, de alerta och mestadels kompetenta<br />
massmedierna och den allmänt sett höga bildningsnivån i landet gör också<br />
att det politiska arbetet, inklusive myndigheterna verksamhet, utsätts för krav<br />
och förväntningar från många olika håll, och även om det skulle framstå som<br />
frestande att med hänvisning till regeringsformen och förvaltningsrätten avvisa<br />
dessa, så låter det sig inte göras.<br />
Tvärtom, som chef i statsförvaltningen undkommer du inte dessa ofta motstridiga<br />
förväntningar genom att hänvisa till grundlagen eller till andra juridiska<br />
formaliteter, och temat för detta avsnitt är just frågan om hur man som chef i<br />
den statliga förvaltningen hanterar frågor som hänger samman med uppdragets<br />
politiska dimensioner.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Vad innebär chefsrollen i en organisation som ytterst styrs av politiker<br />
• Hur navigerar man mellan å ena sidan kraven från uppdragsgivarna, dvs.<br />
politikerna, och å den andra från avnämarna, dvs. medborgarna, allmänheten?<br />
Uppdragets komplexitet<br />
Det ligger, tror jag, en fara i att ständigt gå och önska sig tydlighet och att<br />
någon annan skall peka med hela handen, ty då faller man lätt offer för<br />
villfarelsen att det finns svar på alla frågor, att världen är mycket enklare än<br />
den faktiskt är. Politikens värld är komplex, och den chef som försöker förenkla<br />
bara för att bli tydlig riskerar att skapa en helt felaktig bild av verkligheten och<br />
uppdraget.<br />
Janna Valik, generaldirektör, Migrationsverket<br />
30
I offentlig verksamhet är målbilden mycket mera komplex än i det privata<br />
näringslivet, och det skall den också vara. Det är faktiskt ett av de utmärkande<br />
dragen för arbetet i statsförvaltningen. Arbetar du i ett företag är pengarna<br />
målet, så att säga, men arbetar du i staten eller kommunen så är pengarna<br />
medlet och målbilden är och skall vara komplex. Och det där tror jag är en<br />
enormt viktig utgångspunkt när man ska tala om vad som skiljer privat och<br />
offentlig verksamhet, målbilden är helt enkelt mer komplex. Det betyder ju inte<br />
att man i ett företag kan strunta i allt annat och bara gå in för att tjäna pengar,<br />
det menar jag inte, men ur målsynpunkt är verksamheten i ett privat företag<br />
mycket enklare.<br />
Sten Heckscher, kammarrättspresident, tidigare Rikspolischef<br />
Statlig verksamhet – sådant som utbildning, arbetsmarknadsfrågor, socialförsäkringssystemet,<br />
rättsväsendet, infrastruktur, etc. – är utomordentligt sammansatt<br />
och komplex. Till en del beror det på verksamheternas storlek – de är<br />
omfattande och berör många människor och kostar mycket pengar – men det<br />
främsta skälet till den komplexitet som Janna Valik och Sten Heckscher noterar<br />
är att organiseringen och genomförandet av arbetet i en statlig myndighet, på<br />
ett helt annat sätt än vad som är fallet inom det privata näringslivet, måste<br />
beakta och ta hänsyn till en rad olika samhällsfaktorer, såsom ekonomiska,<br />
sociala, politiska, rättsliga och miljömässiga, för att nu nämna några exempel.<br />
Inte sällan står en del av dessa i motsättning till varandra och numera härrör de<br />
ibland också från beslut fattade i överstatliga politiska organ.<br />
Komplexiteten kan också ha sin grund i att verksamheten själv är komplicerad,<br />
högt specialiserad och dessutom diversifierad i en stor mängd avdelningar och<br />
projekt. Universitet, forskningsintensiva myndigheter som Socialstyrelsen, SMHI<br />
och Statens kärnkraftsinspektionen, men också mindre myndigheter med<br />
komplexa uppgifter som kräver hög specialistkompetens, är exempel på sådana<br />
organisationer.<br />
I dessa myndigheter är det följaktligen svårt för både uppdragsgivaren och<br />
generaldirektören/rektorn att överblicka och styra alla aspekter och grenar av<br />
verksamheten, utan man måste lita till duktiga och lojala souschefer.<br />
Det får konsekvenser för sättet att arbeta, både visavi uppdragsgivaren och<br />
inom den egna myndigheten, och det påverkar ledningsstil och sättet att relatera<br />
till och kommunicera med kollegor och medarbetare.<br />
31
Min myndighet styrs lika mycket från Bryssel som ifrån Regeringskansliet, vi<br />
kan egentligen säga att vi har ett regleringsbrev därifrån också. Styrningen<br />
därifrån är minst lika påtaglig och uppföljningen är minst lika krävande och<br />
kontrollen likaså. Man har förvisso ett uppdrag i regleringsbrevet, men<br />
samtidigt finns det intressen och parter som ska tillgodoses och som inte<br />
riktigt styrs den normala vägen.<br />
Det är en intrikat balansgång mellan att vara strikt myndighet, beslutsfattare<br />
och samtidigt rätt mycket av projektorganisation. Medarbetarna är<br />
beslutsfattare, men de är också utvecklare, coacher i olika projekt, och det<br />
här kan vara svårt att styra utifrån en myndighetsledning. Uppdraget är helt<br />
enkelt oerhört komplext.<br />
Åsa Lindh, biträdande generaldirektör, Rådet för<br />
Europeiska Socialfonden i Sverige<br />
Komplexiteten kan också ha sin grund i den nya situation som Sverige befinner<br />
sig i efter inträder i EU. Nya aktörer, nya politisk fördrag och juridiska principer<br />
och kravet på anpassning till överstatliga överenskommelser, som ibland<br />
står i ganska bjärt kontrast till vad som uppfattas som förenligt med den svenska<br />
traditionen, innebär nya förutsättningar för chefs- och ledarskap i statsförvaltningen.<br />
Till det kommer den komplexitet som har sin grund i att uppdraget inte längre<br />
är alldeles entydigt utan, som Åsa Lindh påpekar, fordrar ett aktivt utvecklingsarbete,<br />
något som i sin tur ställer särskilda krav både på myndighets- och<br />
arbetsledning.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Hur hantera den komplexitet som har sin grund i uppdragets politiska dimensioner,<br />
i motsättningar mellan olika politiska sakområden, mellan olika ideologiska<br />
perspektiv?<br />
• Hur leda en verksamhet som är så högt specialiserad att de flesta av dina medarbetare<br />
är mer kompetenta inom sina discipliner än du någonsin kan göra<br />
anspråk på att vara?<br />
• Hur påverkas din myndighet av EU-parlamentets beslut och vad betyder det<br />
i så fall för ert arbete?<br />
32
Regeringskansliet<br />
Regeringskansliet är den sammanfattande benämningen på Statsrådsberedningen,<br />
dvs. statsministerns kansli, och de olika fackdepartementen, och det<br />
fungerar som regeringens stabsorgan och biträder regeringen framför allt<br />
genom att planera, förbereda och bereda regeringsärendena.<br />
Sverige har, om man jämför internationellt, ett litet regeringskansli, och ett<br />
skäl till det är att vi i stället har självständiga myndigheter – de många verken –<br />
som svarar för det operativa genomförandet av regeringens politik, en uppgift<br />
som i många andra länder också sköts av det ansvariga ministeriet.<br />
Här fem röster som alla tillhör personer med egen erfarenhet av att arbeta i<br />
Regeringskansliet:<br />
I Regeringskansliet är alla oerhört engagerade i att lösa uppgiften. Alla har ett<br />
tempo och ett engagemang som är nästan ofattbart. När tåget går så gäller<br />
det att vara med. När man kommer på morgonen måste man alltid vara beredd<br />
att ta tag i nya akuta uppgifter och lägga annat åt sidan. För att klara detta<br />
gäller det att vara väldigt klar över vem man jobbar för, att man inte jobbar för<br />
en särskild ideologi utan för en minister och en regering som har sina politiska<br />
prioriteringar.<br />
Judith Melin, generaldirektör, Statens kärnkraftsinspektion<br />
Jag håller helt med Judith: så fantastiskt duktiga och kompetenta medarbetare<br />
tror jag inte man kan finna någon annanstans, hela tiden alerta och otroligt<br />
lojala mot uppdragsgivaren och jättesnabba på att leverera med hög kvalitet.<br />
Det sätter naturligtvis också en viss press på den som är chef, dels att hålla<br />
ihop alla dessa individualister och försöka få dem att dra åt ett gemensamt<br />
håll, men också att försöka dämpa de allra värsta arbetsnarkomanerna, som<br />
ofta ges fritt spelrum i Regeringskansliet och på så vis uppmuntras till att<br />
ständigt försöka överträffa varandra.<br />
Karin Röding, departementsråd, Utbildningsdepartementet<br />
33
Det är en myt att tro att det finns någon som står på torget och pekar med<br />
hela handen. Som tjänsteman i en myndighet är det ens uppgift att förverkliga<br />
regeringens politik, men det betyder ju inte att regeringen alltid vet vilken<br />
politik den önskar genomförd, för att nu spetsa till det lite. Där finns ett<br />
tolkningsutrymme. Men när jag varit osäker på om jag går längre än vad<br />
regeringen kan godta så har jag ringt upp statsekreteraren och sagt vad jag<br />
tänker göra, och då har han fått en chans att säga stopp. Det är en användbar<br />
metod.<br />
Sten Heckscher, kammarrättspresident, tidigare Rikspolischef<br />
Hur fungerar då Regeringskansliet? Vad är det styr verksamheten? Vilket ut -<br />
rym me finns för långsiktig planering av arbetet i kansliet och vad betyder det<br />
för dem som i sin tur är satta att verkställa regeringens politik?<br />
En fråga som vi ofta kommer tillbaka till är frågan om hur Regeringskansliet<br />
egentligen fungerar. Jag erinrar mig en utredning för några år sedan som<br />
gjordes av SNS. Den kom fram till att Regeringskansliets kapacitet för<br />
strategisk styrning var underdimensionerad, och att Regeringskansliets<br />
största problem var att inkorgen styrde alltför mycket, att man så att säga hela<br />
tiden sprang på nästa boll.<br />
Nils Gunnar Billinger, generaldirektör, Luftfartsstyrelsen<br />
Det finns praktiskt taget ingen myndighet som känner sig politiskt styrd; ja,<br />
man har ett politiskt uppdrag, men någon styrning från departementen, vid<br />
sidan av instruktion och regleringsbrev, förekommer ju egentligen inte. Nej,<br />
det stora problemet för nästan alla generaldirektörer är ju att de inte får<br />
besked om någonting. Man kan ju ställa de mest grundläggande frågor, men<br />
man får ändå inget svar från departementet, utan får försöka räkna ut själv hur<br />
det ska vara. Så länge man inte gör något som kommer i tidningen förstås, för<br />
då kommer snabbt en reaktion.<br />
Jan Carling, tidigare generaldirektör för Försvarets materielverk resp.<br />
Statskontoret<br />
34
Den bild av Regeringskansliet, som här tecknas av fem erfarna chefer i den statliga<br />
förvaltningen, rymmer både positiva och negativa sidor.<br />
Det positiva först: engagemanget, kompetensen, tempot, förmågan att få<br />
saker att hända, att få saker gjorda. Regeringskansliet framstår också som en<br />
stimulerande arbetsplats, som en arbetsplats där medarbetarna har goda möjligheter<br />
att utvecklas – om de inte stressas till utbrändhet och om familjelivet<br />
håller för det hårda tempot och de långa arbetsdagarna.<br />
Och så det negativa: svårigheterna att planera verksamheten, att prioritera<br />
mellan ärendena och uppgifterna, kort sagt svårigheten att arbeta strategiskt<br />
och långsiktigt. Och konsekvensen av det blir ofta ännu större ryckighet, vilket<br />
i sin tur leder till att det blir ytterligare svårare att samla styrkorna till gemensamma<br />
insatser – alla är fullt upptagna med att »släcka bränder« och »springa<br />
på nästa boll«.<br />
Regeringskansliets arbetsledande ansvar är naturligtvis begränsat till den<br />
egna organisationen, men det sätt varpå arbetet leds där påverkar självfallet<br />
kommunikationen mellan departementen och myndigheterna. Som chefstjänste<br />
man båtar det föga att sitta och vänta på besked; samtidigt är det din uppgift<br />
att fungera som Regeringskansliets verkställande organ.<br />
Vad göra, när dessutom möjligheterna att få svar på framställda frågor framstår<br />
som begränsade. Till yttermera visso kan det tydligen också råda tvivel om<br />
huruvida det över huvud taget finns några svar.<br />
Hur utformar man sitt arbete i en situation präglad av en sådan osäkerhet?<br />
Hur skapar man mening och trygghet för sina medarbetare i en situation där<br />
man själv, som chef, ofta känner sig både utelämnad och övergiven?<br />
Tala om osäkerhet, både yttre och inre. Hur hanterar man som chef en sådan<br />
situation?<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Vilka talar du med på Regeringskansliet?<br />
• Hur ofta blir du kontaktad av Regeringskansliet? Och vad vill Regeringskansliet<br />
då?<br />
• Vilket är ditt ansvar för kontakterna med Regeringskansliet?<br />
35
Olika myndigheter, olika förhållanden<br />
Jag har arbetat som chef i högskolevärlden och nu är jag GD för Skolverket.<br />
Det är olika världar. Som rektor för en högskola har man i det dagliga arbetet<br />
väldigt litet med den politiska makten att göra, man får sitt uppdrag och<br />
ramarna fastställda i ett regleringsbrev och det är ganska allmänt hållet och<br />
man har stora möjligheter att själv tolka uppdraget. I en central myndighet,<br />
som Skolverket, är man ju på ett helt annat sätt styrd av de politiska besluten.<br />
Dels rapporterar man ju direkt till den politiska ledningen hela tiden, dels är<br />
regleringsbrevet mycket tydligare utformat och sist men inte minst så är den<br />
informella styrningen väldigt mycket större.<br />
Per Thullberg, generaldirektör, Skolverket, tidigare rektor vid<br />
Södertörns högskola<br />
Bredden mellan de olika myndigheterna är mycket stor, och i min myndighet,<br />
SMHI, upplever vi mycket lite politisk styrning. Det är klart att vi har ett<br />
regleringsbrev, men vi har också stor frihet att under ansvar bedriva vår<br />
verksamhet. Det som jag slagits av när det gäller frågan om politisk styrning är<br />
att på vår myndighet med många naturvetare och mycket teknik och en tydlig<br />
struktur så finns bland många medarbetare uppfattning att politikens värld är<br />
helt irrationell, utan någon form av logik, och en viktig uppgift för mig är då att<br />
förklara att den politiska sfären inte saknar logik, men att det handlar om helt<br />
annan logik än den naturvetenskapliga. Det är viktigt för att undvika att ens<br />
tillstymmelsen till politikerförakt breder ut sig bland medarbetarna.<br />
Maria Ågren, generaldirektör, SMHI<br />
Det är avsevärda skillnader mellan myndigheterna. Några är stora – Arbetsmarknadsverket,<br />
Socialstyrelsen, Vägverket, Skolverket, för att nu nämna några<br />
– och inte sällan är det också så att de stora myndigheterna också hanterar frågor<br />
av stort samhälleligt och allmänpolitiskt intresse och således befinner sig<br />
mera i centrum av den politiska och massmediala debatten än vad andra myndigheter<br />
– exempelvis Exportkreditnämnden, Statens institut för kommunikationsanalys<br />
eller Vinnova – gör. Som chef för en stor myndighet inom ett politiskt<br />
centralt område är man självfallet mer påpassad, både av uppdragsgivaren<br />
och av massmedierna.<br />
Andra, som t.ex. SMHI, hanterar visserligen frågor som intresserar många<br />
36
människor, men befinner sig ändå en bit utanför den politiska hetluften och<br />
präglas i stället av drivkrafter och synsätt som utgår från den egna sakkunskapen,<br />
den egna professionen. Här kan således kraven på chefen inifrån, från<br />
kompetenta och självmedvetna medarbetare, vara desto större.<br />
Skolverket och universiteten är båda viktiga aktörer på utbildningsområdet,<br />
men, som Per Thullberg säger, högskolevärlden präglas snarast av en ganska lös<br />
politisk styrning, i den mån universitetsfolket över huvud taget är medvetna om<br />
den. Skolverket, däremot, har en annan ställning, både i politikernas och allmänhetens<br />
ögon, och är på ett helt annat sätt knutet till Utbildningsdepartementet<br />
och regeringen. Att vara rektor för en högskola är uppenbarligen något<br />
helt annat än att vara generaldirektör för Skolverket.<br />
Olika myndigheter aktualiserar olika ledarstilar och arbetssätt. Det som är<br />
rätt och naturligt på en myndighet kan vara fel och onaturligt på en annan.<br />
Inom forskningen talar man gärna om situationsanpassat ledarskap, och med<br />
det vill man betona att det knappast finns en, och endast en, modell för ledarskap,<br />
utan att varje ledare måste utforma sitt ledarskap med utgångspunkt från<br />
de förhållanden han/hon och den egna organisationen befinner sig i.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Hur skulle du vilja beskriva din egen myndighet med avseende på dess position<br />
på den politiska arenan?<br />
• Vilka externa intressenter påverkar din myndighet och dess verksamhet<br />
mest?<br />
• Hur påverkas din myndighet av mediernas bevakning?<br />
37
5 Uppdraget som chef i<br />
statsförvaltningen<br />
hur identifiera och förstå uppdraget som chef i statsförvaltningen? Låt oss<br />
inleda med att helt kort titta på vad chefsarbete innebär.<br />
Chefens arbetsuppgifter<br />
Vilka är – på ett mer allmänt och principiellt plan – chefens uppgifter? I en<br />
studie 14 av högre chefer i statsförvaltningen identifierade Louise Moqvist tre<br />
huvudgrupper av chefsuppgifter, samtidigt som hon underströk att de sällan<br />
uppträder i renodlad form, utan att de flesta chefer uppmärksammar alla tre<br />
uppgifterna, även om de förlägger merparten av sitt arbete till endera av dem:<br />
1. Expertinriktat arbete<br />
2. Uppdragsinriktat arbete<br />
3. Strategiinriktat arbete<br />
Med expertinriktat arbete avses arbete med de sakfrågor som myndigheten<br />
handlägger, och de intervjuade cheferna i Moqvists studie förefaller i mycket<br />
stor utsträckning sätta denna uppgift allra främst. Exempel på expertarbete<br />
kan vara utredande eller framtagandet av regler och förordningar inom det<br />
egna området, uppgifter som förutsätter hög professionell kompetens, ofta<br />
akademisk utbildning på forskarnivå.<br />
Det är också expertområdet och enskilda personers expertis som de expertinriktade<br />
cheferna relaterar till när de talar om kompetens, befordran och myndighetens<br />
roll och ställning. Medarbetare och andra aktörer – myndigheter,<br />
organisationer, företag – värderas helt enkelt i första hand utifrån sin sakkunskap,<br />
sin expertis.<br />
Dessa chefer uppfattar också chefsrollen framför allt som en expertroll,<br />
14. Moqvist, Louise, Expert, generalist eller strateg – om chefsroller och ledarskap i statsförvaltningen,<br />
Synopsis nr. 9, Statens Kvalitets- och kompetensråd, Stockholm 2005.<br />
38
snarare än som en organisations- eller arbetsledande roll, och för dem ter det sig<br />
naturligt att i första hand rekrytera andra experter till chefsuppgifter. Det kan<br />
ibland, men naturligtvis inte alltid, innebära att organisationen förlorar en bra<br />
expert, en bra utredare, och får en mindre bra ledare.<br />
Ett annat sätt att se på chefsuppgiften är att relatera den till det uppdrag<br />
myndigheten har. Då blir utgångspunkten regeringens uppdrag, och fokus ligger<br />
på hur uppdraget skall utföras, på organiseringen av arbetet, på planering<br />
och bemanning av de olika projekt som myndigheten arbetar med. Uppdraget<br />
och förutsättningarna ses som givna, och det egna handlingsutrymmet rör i<br />
första hand organiseringen av arbetet och utformningen av arbetsmetoderna.<br />
Chefer som omfattar detta synsätt blir gärna mer av processledare, mer<br />
arbetsledare, och de uppfattar som sin huvuduppgift att tillse att uppdraget<br />
löses på ett bra och kostnadseffektivt sätt. I motsats till expertrollen medför<br />
detta sätt att se på chefsarbete vanligtvis ett större intresse för de organisationsinterna<br />
frågorna, för personalfrågor, för det inre arbetet i myndigheten.<br />
En tredje grupp chefer i Moqvists studie beskriver sitt arbete i mer övergripande<br />
termer, som mer inriktat på att stödja och leda organisationen och dess<br />
medlemmar i deras arbete med att förverkliga myndigheten övergripande mål,<br />
dvs. som strategiinriktat.<br />
Dessa chefer lägger större delen av sin energi och sin tid på att fatta beslut,<br />
kommunicera, ge stöd och driva på än att själva ta fram expertutlåtanden eller<br />
organisera den operativa verksamheten. För dessa chefer framstår helheten<br />
som viktig, och de lägger stor vikt vid att inspirera och engagera sina medarbetare<br />
kring myndighetens målbild. Detta sätt att arbeta innebär, jämfört med de<br />
två andra arbetsinriktningarna, större fokus på medarbetarna, på chefskollegor<br />
och underställda chefer, och större utrymme för personligt ledarskap. De<br />
strategiinriktade cheferna är, i likhet med experterna, omvärldsorienterade. De<br />
intresserar sig för det som sker »där ute« därför att där återfinns både möjligheterna<br />
och ibland hindren för framgångsrikt problemlösande.<br />
Än en gång, de flesta chefer arbetar med alla tre uppgifterna, men, som<br />
Moquist framhåller, bland cheferna inom en och samma myndighet tenderar<br />
en viss inriktning av chefsarbetet att dominera. 15<br />
15. Moquist, a.a., sidan 3.<br />
39
Strategi och taktik<br />
Vi som har varit med tidigare vet att när man kommer ny som chef är ledarskapet<br />
lite annorlunda än när man har varit med några år. Det är naturligt att man<br />
inte kan verksamheten, och till en början blir det mest »mikro management«.<br />
Sedan, alltefter tiden går, utvecklas ledarskapet allt mer mot strategiskt<br />
ledarskap. Det tror jag är viktigt att inse, men sen så måste man faktiskt gå<br />
över till strategisk och operativ styrning. Det kan man inte bara överlåta till<br />
någon ställföreträdare, ty organisationen kräver nog att högste chefen är med<br />
där, chefen måste helt enkelt vara närvarande. Men man måste också inse att<br />
vid ett byte i ledarrollen så blir det lite passivt ett tag innan det tar fart igen, för<br />
ingen annan kan, eller ska, ta över den strategiskt-operativa ledningen.<br />
Judith Melin, generaldirektör, Statens kärnkraftsinspektion<br />
Strategi och taktik är två termer som aldrig helt kan undvikas när man diskuterar<br />
ledarskap, i synnerhet ledarens förhållande till sitt uppdrag och sättet att utforma<br />
och genomföra detta. Samtidigt finns få termer som används på så många olika<br />
sätt och som därmed ger upphov till så många tolkningsmöjligheter.<br />
Det finns också en föreställning om att strategi på något sätt är »finare« än<br />
taktik, att strategi är något man ägnar sig åt i de högre staberna, i styrelser och<br />
ledningsgrupper, medan taktik är något som andra utför åt dem som ägnar sig<br />
åt det strategiska tänkandet, eller, annorlunda uttryckt, strategin representerar<br />
det högre, det mer avancerade tänkande, medan taktik betecknar genomförandet<br />
av de strategiska planerna, dvs. något man gärna överlåter åt medarbetarna<br />
längre ner i hierarkin, till linjen eller »golvet«.<br />
Till den här föreställningen knyts också gärna tanken att strategi är det svåra,<br />
medan taktik är lätt, »något som man bara gör, liksom«.<br />
Ingenting kan vara mer felaktigt. Med undantag från strategiska överväganden<br />
som tvingats fram av en hastig uppblossad kris, så innebär strategiskt tänkande<br />
och planerande i de flesta fall en ganska lugn och avspänd sysselsättning,<br />
som kan utföras i godan ro tillsammans med experter och andra sakkunniga<br />
och som vanligtvis utmynnar i någon slags dokument – strategi<strong>dokumentet</strong> –<br />
som kanske skapar debatt i styrelsen, men som vanligtvis redan på förhand är<br />
så förankrat att det lätt och elegant kan expedieras och skickas vidare.<br />
Nej, det är när strategiska planer skall omsättas i praktisk handling som det<br />
krävs både mod och viljestyrka, ty det är då, på det taktiskt-operativa planet,<br />
som motståndet verkligen visar sig. Det är då planen möter verkligheten, möter<br />
människorna, ekonomin och organisationens alla outtalade regler för hur saker<br />
40
skall skötas. Och det är här som det ibland inte alls blir som styrelsen eller ledningsgruppen<br />
föreställde sig, ty nu över- och omprövas planen i alla möjliga<br />
informella och dolda strukturer.<br />
Det är också här, på det taktiskt-operativa fältet, som medarbetarna ibland<br />
far illa, »går in i väggen«, rent av tvingas ge upp. I strategirummen förlorar man<br />
möjligen en debatt; där ute riskerar man att förlora både pengar och medarbetare<br />
– och sin egen ställning.<br />
Några definitioner<br />
Strategi brukar definieras som »de handlingar som innebär att organisationens<br />
alla resurser samordnas för uppnåendet av organisationens övergripande mål.«<br />
För att kunna arbeta strategisk måste man således känna till och förstå det<br />
övergripande målet, man måste veta vilka resurser man har – och kunna mobilisera<br />
dem – och man måste, för det tredje, kunna samordna resurserna, dvs.<br />
organisera och leda verksamheten.<br />
Taktiskt-operativa åtgärder syftar till att lösa olika deluppgifter, t.ex. mobiliserandet<br />
av resurserna, och man kan således inte arbeta strategiskt utan att<br />
också besitta taktiskt-operativ kompetens.<br />
Termerna kommer ursprungligen från det krigsvetenskapliga området, och<br />
med en analogi därifrån skulle man kunna säga, att en general knappast kan<br />
samordna en större militär operation utan att veta hur de olika försvarsgrenarna,<br />
vapenslagen och enheterna fungerar. Därför kan man inte heller bli general<br />
utan att ha börjat som menig soldat och därefter vandrat upp i organisationen<br />
och på så sätt skaffat sig goda kunskaper om de taktiskt-operativa förutsättningarna<br />
för varje nivå i det militära systemet.<br />
Kort sagt, man kan inte handla strategiskt utan att behärska områdets taktiska<br />
moment.<br />
Det är inte heller handlingens natur i sig, utan dess förhållande till organisationens<br />
övergripande mål, som avgör om den är strategisk eller taktisk.<br />
Låt oss se på ett exempel.<br />
Om en organisation anställer en ekonom för att sköta bokföringen och upprätta<br />
resultat- och balansräkning så är rekryteringen taktiskt-operativ.<br />
Om däremot samma ekonom anställs för att, utöver bokföring och rapportering,<br />
även arbeta för att utveckla ekonomifunktionen så att den bättre stöder<br />
organisationen i dess arbete med sin huvuduppgift, så är rekryteringen en strategisk<br />
åtgärd.<br />
Samma handling – rekryteringen av en medarbetare – kan således vara en<br />
41
taktisk eller strategisk åtgärd; det avgörande är hur handlingen förhåller sig till<br />
organisationens övergripande mål.<br />
En annan konsekvens av denna definition av strategi – samordning av resurser<br />
och åtgärder – är att det faktiskt alltid finns en taktisk aspekt även av strategiskt<br />
arbete, ty själva samordnandet – organiseringen, processdrivandet, kommunikationshandlingarna<br />
och, inte minst, resultatutvärderingen – är alla exempel<br />
på taktiskt-operativa åtgärder som fordrar sin särskilda kompetens.<br />
Alla människor ägnar sig åt både strategiskt och taktiskt tänkande och handlande,<br />
i synnerhet i sina yrkesroller men också i sina privatliv.<br />
Varje strategisk åtgärd har en taktiskt-operativ motsvarighet, precis som<br />
varje tanke, för att bli verklighet, måste följas av handling. Kort sagt, strategi<br />
och taktik hänger intimt samman.<br />
Idéhistorisk exkurs<br />
Termen strategi är ursprungligen ett grekiskt ord som betyder fältherrekonst,<br />
och i en mera allmän bemärkelse syftar termen strategi på alla de åtgärder som<br />
en organisation vidtar för att uppnå sina mål. Sitt genombrott som organisationsteoretiskt<br />
nyckelbegrepp fick termen i och med Carl von Clausewitz 16 berömda<br />
verk Om kriget. Så här inleder Clausewitz sin presentation av begreppen strategi<br />
och taktik:<br />
Krigföring utgörs alltså av organisation och ledning av striden. Om detta nu<br />
bara vore en enstaka handling, skulle ingen ytterligare indelning krävas. Men<br />
striden består av ett antal i sig avgränsade handlingar, som vi kallar stridsmoment<br />
och som bildar nya enheter. [...] Här uppkommer nu den speciella verksamheten<br />
att planlägga och leda dessa stridsmoment i sig och att samordna<br />
dem sinsemellan för att tillgodose krigets mål. Det ena kallas taktik och det<br />
andra strategi. 17<br />
Tre ord är särskilt viktiga i det här resonemanget kring begreppet strategi, nämligen<br />
organisation, handlingar och mål. Man kan varken förstå en organisations<br />
strategi eller handla strategiskt utan att känna till målen för verksamheten; mål<br />
och medel är som Clausewitz påpekar oupplösligt förbundna med varandra.<br />
Om man byter ut orden »krigföring« och »striden« mot »myndighetsledning«<br />
16. Carl von Clausewitz (1780–1831) var general, och hans bok Om kriget färdigställdes av<br />
hans hustru Marie von Clausewitz och utgavs postumt på 1830-talet.<br />
17. von Clausewitz, Carl, Om kriget, Bonniers, Stockholm 1991, sidan 88.<br />
42
espektive »verksamheten« så ser man tydligare hur förutseende Clausewitz<br />
var, och även om hans bok således behandlar landkriget och arméstridskrafternas<br />
uppträdande mot bakgrund av hans erfarenheter under Napoleonkrigen i<br />
början av 1800-talet, så är det ingenting som hindrar, bortsett kanske från det<br />
lite ålderdomliga språkbruket och omständliga skrivsättet, att den läses som en<br />
modern, organisationsteoretisk avhandling. Det nya, och det som blivit bestående,<br />
i Clausewitz framställning, är nämligen betonandet av målets överordnade<br />
ställning och vikten av att medlen – och i fortsättningen kommer termen »medel«<br />
att användas som sammanfattande benämning på alla de handlingar organisationen<br />
vidtar – underordnas verksamhetens målsättning, något som idag för de<br />
flesta framstår som helt självklart, men som ingalunda var det i början av 1800-<br />
talet då den tillgängliga handlingsrepertoaren, inte minst inom krigskonsten,<br />
många gånger var det som styrde verksamhetens inriktning. Ett tragiskt uttryck<br />
för detta synsätt och en påminnelse om hur länge det levde kvar utgörs av striderna<br />
på västfronten under första världskriget, då hundratusentals människoliv<br />
offrades i fullständigt meningslösa anfallsoperationer dikterade av obsoleta<br />
doktriner om hur krig föres, inte av strategiska överväganden om hur krigsmålen<br />
skulle uppnås.<br />
Genom sitt betonande av helhetens betydelse och vikten av att se sambandet<br />
och det ömsesidiga beroendet mellan systemets delar skulle Clausewitz tänkande<br />
således kunna hänföras till det som idag benämns systemteori:<br />
Själva krigskonsten i snävare bemärkelse kan nu i sin tur indelas i taktik och<br />
strategi. Den förra behandlar formerna för den enskilda striden, den senare<br />
omfattar stridens syfte. Båda behandlar endast hur marscher, läger och kvarter<br />
[exempel på åtgärder som organisationen vidtager som ett led i arbetet på<br />
att nå målet – PHS anm.] utformas i förhållande till striden. Dessa företeelser<br />
blir därigenom taktiska eller strategiska moment beroende på om de hänför sig<br />
till stridens former eller dess betydelse. 18<br />
Och lite längre fram sammanfattar Clausewitz förhållandet mellan strategi och<br />
taktik på följande sätt:<br />
Taktik och strategi är två verksamheter, som griper in i varandra till tid och<br />
rum, men som dock har väsentliga olikheter. Deras inneboende lagar och<br />
ömsesidiga förhållande till varandra kan man faktiskt inte behandla klart och<br />
tydligt, om man inte noga definierar begreppens innebörd. 19<br />
18. a.a., sidan 92.<br />
19. a.a., sidan 93.<br />
43
En central tanke hos Clausewitz är således det nära sambandet mellan strategi<br />
och taktik; begreppen representerar, kan man säga, varsin aspekt av samma sak,<br />
nämligen målinriktat handlande. Och för att förstå deras innebörd är det nödvän<br />
digt att för det första noga definiera dem och för det andra relatera dem till<br />
varandra.<br />
Ett sätt att belysa vad strategi är för något är att titta på vad lagledningen och<br />
tränaren för ett fotbollslag gör innan man spelar match. Och det visar sig vid<br />
närmare betraktande vara en hel del. Bortsett från själva klubben och dess<br />
organisa tion så behöver man en hel del kringresurser (fotbollsplan, buss, bollar,<br />
kläder m.m.) och framför allt behöver man spelare och de behöver utbildning<br />
och träning. Det är arbetet med de här sakerna som är det konkreta uttrycket<br />
för klubbens strategi, och förmågan att sköta den uppgiften är ofta avgörande<br />
för matchresultaten.<br />
Begreppet taktik syftar då på de dispositioner och planer som görs upp på<br />
matchdagen – laguttagningen, speluppställningen, bevakningsuppgifter etc. –<br />
och det som händer under själva matchen, »det som tränaren ropar till spelarna<br />
på plan«.<br />
Samma sak med myndigheter och andra organisationer; det fordras ett<br />
omfattande och långsiktigt arbete på alla möjliga plan innan man t.ex. kan börja<br />
tillverka en produkt eller utföra en tjänst. Men även under arbetets gång fordras<br />
strategisk blick för att man skall växa och utvecklas eller undvika att bli utkonkurrerad.<br />
Strategi är således ingenting man enbart ägnar sig åt under planeringsstadiet,<br />
utan en aktivitet som ständigt pågår och utvecklas.<br />
En grafisk beskrivning av strategiprocessen som väl anknyter till Clausewitz<br />
resonemang och som visar det nära sambandet mellan de tre centrala begreppen<br />
idé, mål och medel återfinns i fig. 1. I den representerar triangeln den person<br />
eller den grupp som ägnar sig åt strategiskt tänkande, och genom att föra in<br />
processens centrala element inom triangelns ram understryks det nära sambandet<br />
mellan dessa. Idé-, mål- och medelelementen bör således inte betraktas som<br />
Idé<br />
Mål<br />
Medel<br />
Fig. 1: Strategipyramiden<br />
44
tre olika steg i en kedja, utan snarare ses som tre aktiviteter i en dialektisk process.<br />
De dubbelriktade pilarna mellan de olika strategielementen markerar också det<br />
ömsesidiga beroendet dem emellan.<br />
Strategiskt tänkande kan således inte frikopplas från överväganden om medel<br />
och metoder – det finns med andra ord en taktiskt-operativ dimension i allt strategiarbete<br />
eller, om man så vill, strategiskt tänkande är också en operation, en<br />
handling som skall utföras och som kräver sin särskilda metodkunskap.<br />
En viktig uppgift för varje chef är att identifiera sin strategiska uppgift och<br />
de taktiskt-operativa åtgärder som är kopplade till denna.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Vilken är statsministerns strategiska huvuduppgift?<br />
• Vilka taktiskt-operativa handlingar är kopplade till statsministerns strategiska<br />
huvuduppgift?<br />
• Vilken är din strategiska huvuduppgift?<br />
• Vilka taktiskt-operativa handlingar är kopplade till din strategiska huvuduppgift?<br />
Uppdraget<br />
Chef i statsförvaltningen – det låter klart och tydligt. Men vari består uppdraget<br />
och hur klarar man som nybliven chef ut vem som är ens uppdragsgivare?<br />
Uppdraget som chef i statsförvaltningen eller som myndighetschef kommer<br />
från regeringen, inte från en minister. Det är således inte den socialdemokratiska<br />
partikongressen som bestämmer vad jag ska göra, utan det är regeringsformens<br />
kapitel 11 som bestämmer mitt uppdrag med utgångspunkt ifrån de<br />
beslut som fattats av regeringen. Det där har man ju faktiskt som myndighetschef<br />
anledning att fundera över ganska ofta, och det sammanhänger naturligtvis<br />
med att ämbetet är oberoende av partipolitiken. Ämbetet har man<br />
anförtrotts av regeringen, och det är konstitutionellt reglerat. Det är faktiskt<br />
ofta jag har anledning att fundera över de där distinktionerna. Det kan låta<br />
konstigt, men så är det faktiskt.<br />
Per Thullberg, generaldirektör, Skolverket tidigare rektor vid<br />
Södertörns högskola<br />
45
Som ny myndighetschef skall man naturligtvis uppsöka ministern och<br />
statssekreteraren och verkligen ta reda på vad de önskar sig av dig och<br />
sedan arbeta utifrån deras »beställning«. Men även som generaldirektör så<br />
ska man komma ihåg att man får ta de kontakterna själv, det är väldigt ovanligt<br />
att de tas uppifrån.<br />
Jag håller helt med om att medarbetarna borde läsa budgetar och riksdagstryck,<br />
det gör man för lite, men regleringsbrevet, det ska inte var och en<br />
sitta och knåpa med, utan det är generaldirektören som tolkar regleringsbrevet<br />
och som därefter för det vidare i organisationen. Annars så tror jag att det<br />
kan gå väldigt snett, och att man framförallt riskerar att glömma bort kärnverksamheten,<br />
eftersom den ofta domineras av ad-hoc-uppdrag utanför kärnan.<br />
Det är generaldirektören som tolkar regleringsbrevet och det är också väldigt<br />
viktigt att etablera den rutinen att det är generaldirektören som har kontakterna<br />
uppåt, var och en skall inte sitta och diskutera regeringsuppdraget med<br />
departementet. Det gäller att tidigt visa vem som har tolkningsföreträde vad<br />
gäller de viktiga styrdokumenten.<br />
Kerstin Wigzell, generaldirektör, Socialdepartementet,<br />
tidigare generaldirektör för Socialstyrelsen.<br />
Frågan om hur uppdraget som chef i statsförvaltningen skall förstås kan ges två<br />
svar, båda lika viktiga och riktiga.<br />
Det första, och grundläggande svaret, här ovan representerat av Per Thullbergs<br />
tankar, utgår från ett rent konstitutionellt perspektiv, och innebär att<br />
uppdraget är givet av regeringen och reglerat i författningen och i instruktionen<br />
för myndigheten samt i det årliga regleringsbrev som upprättas av regeringen.<br />
Det andra svaret, som här representeras av Kerstin Wigzell, handlar om hur<br />
politiska beslut faktiskt implementeras, och innebär att det är du, i din egenskap<br />
av chef för – eller i – en statlig myndighet, som har ansvaret för hur politiska<br />
beslut och intentioner uttolkas och förverkligas.<br />
Den grundlagsfästa rättsordningen för svensk myndighetsutövning är helt<br />
grundläggande för allt chefs- och ledarskap i den statliga förvaltningen, och<br />
fordrar egentligen ingen ytterligare diskussion.<br />
Den andra frågan däremot, den som handlar om hur du som chef i statsförvaltningen<br />
på ett praktiskt och operativt plan skall tolka och utföra ditt uppdrag,<br />
är inte möjligt att besvara enbart med hänvisning till de konstitutionella<br />
ramarna. Den fordrar i stället en diskussion om hur politik omvandlas till myndighetsutövning,<br />
eller, mer principiellt uttryckt, hur strategier transformeras<br />
till operativa åtgärder.<br />
46
För att förstå vad det innebär kan det vara klokt att ett ögonblick fundera<br />
över hur politiska beslut, t.ex. en ny lag, tillkommer.<br />
De flesta större politiska beslut har i allmänhet föregåtts av år av utredande,<br />
där kommittéer bestående av politiker och experter studerat, diskuterat, förhandlat<br />
och kompromissat för att till sist lägga fram en flera hundra sidor lång<br />
skrivning där förslaget, med alla argument och överväganden och kostnadsberäkningar<br />
och, inte minst, reservationer, presenteras.<br />
Därefter vidtar en remissomgång där olika institutioner och intresseorganisationer<br />
får tillfälle att säga sitt om den nya lagen. Och sedan kommer regeringspropositionen,<br />
som följs av utskottsbehandlingen, och så avslutas processen<br />
med debatt och beslut i riksdagen.<br />
Under processens gång har hundratals människor varit engagerande i arbetet.<br />
Ingen har fått riktigt som den ville; det mesta är resultatet av kompromisser<br />
mellan olika experter, ideologier och intressegrupper. Det är tveksamt om<br />
någon kan överblicka förslagets alla aspekter och konsekvenser, och det är inte<br />
många bland dem som har varit med om att besluta om den nya lagen som ägnat<br />
frågan om hur den skall implementeras särskilt mycket eftertanke.<br />
Samtidigt har processen – med utredandet, utskottsbehandlingen och riksdagsdebatten<br />
– skapat ett intryck av rationalitet och tydlighet: här finns, svart<br />
på vitt, ett välformulerat, genomtänkt och genomdiskuterat förslag som genomgått<br />
alla tänkbara prövningar och som bestått provet.<br />
Nu finns, kort sagt, en strategi, och även om processen således inte löst problemet,<br />
så har den ändå reducerat osäkerheten, åtminstone, nota bene, på den<br />
strategiska nivån.<br />
Nu återstår bara att omsätta den strategiska planen i praktisk handling, och<br />
därför skickas den vidare till den verkställande myndigheten, till dig som chef<br />
för – eller i – den fackmyndighet som har ansvaret för den fråga det gäller.<br />
Här kan det vara på sin plats med en kort utvikning till frågan om vari Regeringskansliets<br />
taktiskt-operativa uppgifter består. För självklart har också<br />
Regerings kansliet sådana uppgifter, annars skulle ju ingenting bli gjort, och vi<br />
har ju också tidigare sett hur effektivt och flyhänt Regeringskansliet är i operativt<br />
avseende. Ja, just den eminenta förmågan att göra saker, att leverera, har ju till<br />
och med framställts som i någon mån problematisk, som något som tar tid och<br />
kraft från det strategiska arbetet.<br />
Om således den strategiska uppgiften är att samordna alla resurser för att<br />
*<br />
47
producera politiska strategier och fatta politiska beslut, så skulle den taktisktoperativa<br />
huvuduppgiften kunna sägas bestå i att kommunicera strategierna på<br />
ett sätt som gör att de förstås och accepteras samt att allokera resurser för deras<br />
genomförande.<br />
Här är inte platsen att diskutera hur Regeringskansliet sköter sina taktisktoperativa<br />
uppgifter, utan endast att påminna om att varje ansvarsnivå omfattar<br />
både en strategisk och en taktisk dimension. Det är således inte så att några sköter<br />
strategin och andra taktiken – om det vore så, så är det ju bara för nästa nivå att<br />
verk ställa de strategiska planerna. Däremot är det viktigt att veta vari de strategiska<br />
respektive taktiska uppgifterna består på respektive nivå. Och i Regeringskansliet<br />
är alltså den viktigaste taktiska uppgiften att kommunicera beslut<br />
och planer. 20 *<br />
Så vad gör du? Hur klarar du ut vari ditt uppdrag består? Räcker det med en<br />
omsorgsfull genomläsning av regeringens strategidokument för att du skall<br />
veta vad du och myndigheten skall göra? Nej, knappast.<br />
Ringa statsrådet eller statssekreteraren? Vet han/hon vad som skall göras på<br />
den operativa nivån? Förmodligen inte, de har ju sagt sitt i det strategiska <strong>dokumentet</strong>,<br />
och nu är det din uppgift att omvandla strategin till praktisk politik.<br />
Du står helt enkelt inför ett strategisk problem – inte ett taktiskt.<br />
Annorlunda uttryckt, nu är det din uppgift att tillsammans med din ledningsgrupp<br />
och dina medarbetare omvandla regeringens strategi till taktisktoperativa<br />
handlingar.<br />
Och det är bara du som kan lösa den uppgiften. Statsrådet och statssekreteraren<br />
kan säkert lämna ett och annat bidrag till den processen, men det är du som<br />
bäst känner din organisation och människorna i den, deras kompetens och arbetssätt.<br />
Kort sagt, det är bara du som kan »samordna resurserna för att nå målet«.<br />
Regeringens taktiskt-operativa gestaltning av sin strategi bildar den strategiska<br />
utgångspunkten för dig – »regeringens taktik är ditt strategiska problem«<br />
– och du ansvarar för att ta fram din och myndighetens strategi och, ej att förglömma,<br />
för att denna i sin tur omvandlas till taktiskt-operativa handlingar på<br />
din nivå.<br />
20. Begreppet kommunicera används här i en mycket vid mening och är alls inte begränsat till<br />
enbart formulerandet och avsändandet av de strategiska besluten, utan omfattar en rad<br />
olika kommunikationshandlingar, som sträcker sig över en längre period och som består av<br />
både samtal, överläggningar och formella möten, vilkas syfte är att skapa den ömsesidiga<br />
förståelse, som är förutsättningen för gemensamt handlande – jfr. resonemanget i kap. 3.<br />
48
Ty ditt arbete, precis som Regeringskansliets, omfattar både en strategisk<br />
och en taktisk dimension – båda lika viktiga – och det uppdrag du som chef<br />
skickar vidare upplevs av dina medarbetare på samma sätt som du upplevde<br />
Regeringskansliets uppdrag.<br />
Varje nivå omfattar både en strategisk och en taktisk dimension; däremot<br />
gestaltas de olika på olika nivåer i processen. En chefs viktigaste uppgift är att<br />
förstå både sitt strategiska och sitt taktiska uppdrag.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Vilket är ditt strategiska fält, och vilken är din uppgift där?<br />
• Vad måste du kunna för att kunna lösa dina strategiska uppgifter?<br />
• Vad gör du – konkret – på ditt taktiskt-operativa fält?<br />
Om vikten av helhetssyn på verksamheten<br />
Att se och förstå helheten gör det lättare att förstå sitt uppdrag och också lättare<br />
att utveckla de interna processerna, att kort sagt öka kvalitén på arbetet.<br />
Jag tror det är viktigt att man som statstjänsteman förstår hela systemet, hela<br />
kedjan, från politiska beslut i riksdagen, till mål i budgeten, över förordningar<br />
och regleringsbrev ner till den egna myndigheten. I Sverige har vi, i motsats till<br />
en del andra länder, goda förutsättningar att skapa en sådan helhetsförståelse<br />
– bland alla medarbetare – och det är viktig för att man skall kunna vara en<br />
bra chef statsförvaltningen.<br />
Jag tror till exempel att om fler statstjänstemän läste budgetpropositionen<br />
eller förarbetena till en ny lag som berör myndigheten, så skulle verksamheten<br />
bli bättre, just för att alla hade en bättre gemensam förståelse av uppdraget.<br />
Och jag menar »läsa« – inte bara få en powerpoint-presentation på ett<br />
enhetsmöte.<br />
Lennart Gustafsson, direktör, Finansdepartementet,<br />
tidigare chef för Statens förnyelsefonder<br />
Förståelse, och vikten av att hos medarbetarna skapa förståelse för verksam-<br />
49
hetens mål och medel, är temat för Jörgen Sandberg och Axel Targamas bok<br />
Ledning och förståelse:<br />
Forskning om företagsledning [har] visat att människors handlingar inte i första<br />
hand baseras på någon form av yttre stimuli såsom instruktioner som föreskriver<br />
hur arbetet skall utföras eller vilket resultat det skall leda fram till.<br />
Istället är människors handlingar baserade på deras sätt att tolka eller förstå<br />
sina olika arbetssituationer. 21<br />
Citatet ovan representerar ett synsätt som kan uppfattas som ett alternativ till<br />
de under lång tid dominerande rationalistiska principerna inom organisationsoch<br />
ledarskapsforskningen, och utan att för den skulle ge upp tron på förnuftet<br />
och på människans förmåga att tänka och fatta beslut på rationellt grund, så<br />
lyfter Sandberg och Targama här fram den betydelse som den enskilde medarbetarens<br />
tolkning och förståelse av uppdraget har för dennes handlingar.<br />
Och det kan egentligen inte vara på något annat sätt, ty även »instruktioner<br />
som föreskriver hur arbetet skall utföras« måste ju passera genom ett mänskligt<br />
intellekt för att få mening och innebörd, och slutligen är det den enskildes egen<br />
förståelse av dessa instruktioner som bildar grunden för dennes handlingar.<br />
Denna iakttagelse leder Sandberg och Targama till följande slutsatser:<br />
Det gäller alltså att öka människors handlingsfrihet för att därigenom frigöra<br />
deras förmåga. 22 [...]<br />
Den centrala ledningsuppgiften är att vägleda och stimulera människor i de<br />
processer som ständigt pågår i organisationen. Ledarskapet får därmed en mer<br />
konsultativ karaktär. 23 [...]<br />
Chefen får internt en arrangerande och hjälpande funktion, samtidigt som<br />
han eller hon representerar enheten inför högre nivåer i hierarkin. Det gäller<br />
att uppmuntra, vägleda och stödja andra människor, när de försöker klara av<br />
det som tidigare betraktades som uppgifter för chefer och specialister. Det som<br />
räknas är inte vad man själv som chef kan utföra, utan hur man kan få andra<br />
människor att utföra uppgifter på bästa sätt. 24<br />
Lennart Gustafsson ställer ganska höga krav på den konsultative chefen: det<br />
räcker inte med några aldrig så eleganta power point-presentationer, utan det<br />
fordras snarare en ganska kvalificerad pedagogisk insats och, när det gäller<br />
21. Sandberg, Jörgen & Targama, Axel, Ledning och förståelse, Studentlitteratur, Lund 1998,<br />
sidan 16.<br />
22. a.a., sidan 141.<br />
23. a.a., sidan 143.<br />
24. a.a., sidan 145.<br />
50
med arbetarna, vanligt, hederligt studiearbete – det handlar om att läsa och<br />
analysera centrala styrdokument – varvid chefens roll närmast motsvarar handledarens.<br />
Helhetssyn är för mig nära förbundet med integritet, dvs. för att kunna uppträda<br />
med integritet och förbli fristående och oberoende även om de politiska<br />
och juridiska förutsättningarna förändras så gäller det att ha en helhetssyn.<br />
Det betyder framför allt att förstå sammanhangen i samhället och att kunna<br />
sätta in den egna verksamheten i detta större sammanhang och, inte minst,<br />
att kunna förklara detta för medarbetarna. Och, sist men inte minst, det är<br />
viktigt att se medborgarna, de enskilda människorna, som vi är satta att tjäna.<br />
Bernice Bjelkevik, strategisk verksamhetsutvecklare Skatteverket,<br />
tidigare chef för Skatteverket i Västra Götaland<br />
Ordet »integritet« kommer från latinets integer, som har två, besläktade betydelser:<br />
dels »hederlig«, »oförvitlig«, dels »hel«, »orörd«. Ordet används också i<br />
båda dessa betydelser. När vi säger att en människa besitter integritet syftar vi<br />
på den första innebörden, på hederligheten, omutligheten, och när vi säger att<br />
en människas integritet är hotad eller rent av kränkt, så menar vi att en människa,<br />
som individ, ifrågasätts eller har skadats.<br />
Bernice Bjelkevik förbinder integritet i den första betydelsen med förmågan<br />
att se helheten. Det ligger mycket i det. Den som ser – och förstår – det större<br />
sammanhang inom vilket han eller hon verkar kan lättare både förhålla sig professionellt<br />
opartisk i enskilda frågor och stå emot påverkan utifrån.<br />
Som chef är det också viktigt att du och dina medarbetare delar samma helhetssyn<br />
på verksamheten, eller i alla fall inte har väldigt olika uppfattningar om<br />
den. En förutsättning för att ni skall se på er gemensamma verksamhet och förstå<br />
den på samma sätt, är att ni har utvecklat en likartad bild av er uppgift, er<br />
roll och ert ansvar.<br />
Ni vet, skillnaden mellan mannen som travar sten och han som är med och<br />
bygger en katedral.<br />
Men båda betydelserna är, som sagt, nära förbundna med varandra i så<br />
måtto att vi endast kan förvänta oss ett hederligt, oförvitligt och helgjutet arbete<br />
av en människa vars värde och ställning ej undermineras, än mindre hotas. Som<br />
chef har du ett stort ansvar för dina medarbetares integritet också i denna<br />
bemärkelse, då deras förmåga att handla i din anda är starkt beroende av deras<br />
förtroende för dig och för deras känsla av att de har ditt stöd även när de blåser<br />
snålt, rent av stormar i Regeringskansliet eller medierna. Den, vars integritet<br />
51
hotas och som är ensam i stormen, kan lätt börja tänka på annat än att med<br />
oväld utöva sitt uppdrag.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Hur vill du beskriva din myndighets roll och dess sammanhang?<br />
• Vad kan du göra för att stimulera både dig själv och dina medarbetare till att<br />
se helheten i det ni arbetar med?<br />
• Har du själv någon gång känt att din integritet som statstjänsteman varit<br />
hotat? Vilket stöd fick du då från din närmaste chef?<br />
52
6 Makt och ansvar<br />
Det professionella förhållningssättet<br />
Makt är en förutsättning för ledning, styrning och kontroll av organisationer<br />
och människor. Det går inte att vara chef utan att besitta och utöva makt. Förmågan<br />
att använda sig av sina legitima maktmedel på ett omdömesgillt sätt och<br />
att ta ansvar för konsekvenserna av sitt handlande är kärnan i ett professionellt<br />
förhållningssätt.<br />
Ordet »profession« härstammar från det latinska professio som betyder<br />
»offentligt anmält yrke«. Följande egenskaper brukar sägas känneteckna en<br />
profession: 25<br />
• Tillträde till professionen fordrar lång och kvalificerad, ofta akademisk,<br />
utbildning;<br />
• Utövandet av professionen är sanktionerad av en myndighet eller en organisation<br />
(legitimation) som också utövar kontroll över den enskilde professionelle;<br />
• Till den professionella ställningen hör stor autonomi och rätten att utöva<br />
makt;<br />
• Utöver själva yrkesutövningen ger tillträdet till en profession också inflytande<br />
över professionens utveckling, organisering och sociala ställning;<br />
• Professionen utvecklar ofta egna etiska regler och koder.<br />
Ett område där det i Europa tidigt växte fram en professionell struktur är rätten,<br />
och än idag är de juridiska professionerna mycket framträdande och statushöljda.<br />
Andra klassiska professioner är läkar-, lärar- och forskaryrket, och det faktum<br />
att dessa grupper i de flesta kulturer givits professionell status avspeglar<br />
dels den vikt som tillmäts deras verksamhet och dels – och inte minst – samhällets<br />
önskan att kontrollera både tillträdet till dessa yrken och medlemmarnas yrkes-<br />
25. Söderström, Magnus, Ledning och ledarskap i multiprofessionella organisationer (MPO),<br />
Synopsis nr 10, Statens Kvalitets- och Kompetensråd, Stockholm 2005, sidorna 6–7.<br />
53
utövning. Även präster och officerare är exempel på professionella yrkesgrupper.<br />
Det hindrar naturligtvis inte att även andra än dessa professioners medlemmar<br />
ägnar sig åt sjukvård, utbildning, forskning, själavård eller väpnad strid; professionsbegreppet<br />
rör den sociala värderingen och kontrollen av yrkesutövningen,<br />
inte verksamheten i sig.<br />
Behovet av att kunna tala om och värdera ett yrkes sociala dimensioner blev<br />
allt starkare i takt med industrialismens och kapitalismens utveckling under<br />
slutet av 1800-talet, och skälet till det var den nya tekniska och ekonomiska<br />
miljö, som hade växt fram i de industrialiserade länderna i Europa och som<br />
bl.a. innebar att behovet av kompetent arbetskraft inte längre kunde fyllas av<br />
den gamla feodala rekryteringsbasen, där människors makt och samhällsställning<br />
främst berodde på börd och samhällsklass.<br />
Nu blev i stället utbildning och förvärvad kompetens viktiga kriterier, och<br />
det öppnade nya karriärmöjligheter för grupper som tidigare tvingats stå tillbaka<br />
inför den feodala överklassens tillskrivna kompetens. En ny samhällsklass träder<br />
in på arenan, den utbildade medelklassen, och det är ur denna som de professionella<br />
yrkesgrupperna växer fram. Börd ersätts av professionell kompetens,<br />
skulle man kunna säga, och det har fått vittgående konsekvenser för samhällsutvecklingen,<br />
framför allt inom politikens och arbetslivets områden.<br />
En sådan social förändring utgjordes av det till en början svårsmälta förhållandet,<br />
att en underlydande kunde ha större auktoritet inom ett visst område än<br />
en överordnad. Typexemplet är den tekniske specialisten, ingenjören, som i<br />
kraft av sin utbildning och erfarenhet besitter större kunskaper om en teknisk<br />
process än vad t.ex. företagets ägare eller VD gör och som därför måste ges ett<br />
avgörande inflytande i frågor som rör denna del av verksamheten. Lärarna är<br />
ett annat exempel på en yrkesgrupp som tidigt professionaliserades: när kunskap<br />
och kompetens blev viktigare än makt och myndighet, så gavs läraren rätt<br />
att sätta betyg också på godsägarens barn.<br />
Den professionelle besitter således auktoritet i kraft av förvärvade egenskaper<br />
som utbildning och kompetens och som en följd av sin position i organisationen,<br />
inte på grund av tillskriven status, såsom börd eller släktskap, eller förlänad<br />
makt. Begreppet professionalisering har således visat sig mycket användbart<br />
i diskussionen av det moderna samhället.<br />
En av de första som på ett mer systematiskt sätt analyserat framväxten av den<br />
professionella organisationen och den professionelle yrkesutövaren är den tyske<br />
sociologen Max Weber (1864–1920). Weber använder inte ordet professionell,<br />
utan talar om byråkratin och Der Beamter (ämbetsmannen), men, som bl.a.<br />
Göran Ahrne påpekat, hans resonemang är ingalunda begränsat till offentliga<br />
organ och statliga tjänstemän, utan handlar om hur företag och organisationer<br />
skall ordnas för att bli så rationella och ändamålsenliga som möjligt. 26<br />
54
Den ideala byråkratin kännetecknas således, enligt Weber, av följande sex<br />
egenskaper: 27<br />
1. Det finns stabila, genom regler, lagar eller förvaltningsreglementen fastlagda,<br />
officiella ansvarsområden;<br />
2. Det finns en princip om förvaltningshierarki med ett tydligt system för<br />
över- och underordnande som i sin fulla utveckling är monokratiskt;<br />
3. Den moderna ledningen vilar på skriftliga dokument som förvaras enligt<br />
givna bestämmelser och på en stab av medhjälpare;<br />
4. Tjänsteutövning förutsätter utbildning och träning. Detta gäller i ökande<br />
utsträckning för ledare och anställda i såväl privata företag som för statstjänstemän;<br />
5. Tjänsteutövningen tar tjänstemannens hela arbetskraft i anspråk, oaktat<br />
det förhållandet att arbetstiden kan vara klart avgränsad;<br />
6. Tjänsteutövningen sker enligt allmänna, mer eller mindre fasta och mer<br />
eller mindre uttömmande och inlärningsbara regler. [...] Kunskap om<br />
dessa regler representerar därför en särskild kompetens hos tjänstemannen.<br />
Ovanstående definition av den ideala eller professionella organisationen kan<br />
idag tyckas både självklar och harmlös, men skall ses i sitt historiska sammanhang,<br />
nämligen det sena 1800-talets fördemokratiska industrisamhälle, och då<br />
framträder det radikala i Max Webers idéer på ett helt annat sätt.<br />
För Weber var nämligen det väsentliga att komma till rätta med det godtycke<br />
och den nyckfullhet och irrationalitet som präglade den senfeodala industrialismen.<br />
Weber vägleddes inte heller nödvändigtvis att omsorg om människan<br />
eller av en önskan att göra arbetslivet mer stimulerande, utan av ambitionen att<br />
skapa rationella och därmed effektiva organisationer. Annars är väl den vanligaste<br />
kritiken mot Weber att hans byråkratimodell leder till suboptimering och<br />
ineffektivitet – reglerna och formerna blir lätt självändamål – och något ligger<br />
det väl i det. Men även på den punkten är det viktigt att se Webers bidrag i dess<br />
historiska sammanhang; utan rättssäkerhet och trygghet i arbetet är det svårt<br />
att upprätthålla effektivitet och kvalitet, i alla fall inte i det långa loppet. 28<br />
26. Ahrne, Göran, »Byråkrati i organisationer och samhälle, i Bergryd, Ulla (red.),<br />
Den sociologiska fantasin, Rabén & Sjögren, Stockholm 1989, sidan 194.<br />
27. Weber, Max, Wirtschaft und Gesellschaft, Grundriß der verstehenden Soziologi, 2,<br />
Halband, Tübingen 1956, sidorna 559–560. (Här har Webers punkter sammanfattats; i<br />
orginaltexten upptar de två tättskrivna sidor.)<br />
En översättning till engelska återfinns hos Gerth, H.H. & Mills, C. Wright, From Max<br />
Weber: Essays in Sociology, Routledge & Kegan and Paul, London and Boston 1974,<br />
sidorna 196–198. En jämförelse mellan de båda texterna visar dock hur svårt det är att<br />
översätta Weber till engelska.<br />
28. Jfr. Ahrne, a.a., sidan 192 som också refererar till Perrow, Charles, Complex Organizations,<br />
Random House, New York 1979, kap. 1.<br />
55
Webers idealtypiska byråkratimodell har med rätta beskrivits som den första<br />
moderna organisationsteorin.<br />
För de personer som skulle fylla de ledande positionerna i denna organisation<br />
gällde, enligt Weber, bl.a. följande: 29<br />
I. Tjänsten är ett yrke, vilket främst yttrar sig i att den fordrar lång utbildning<br />
och vissa examina.<br />
II. Tjänstemannens personliga ställning kännetecknas av följande faktorer:<br />
1. Den moderne, offentlige såväl som private, tjänstemannen strävar efter<br />
och åtnjuter för det mesta en upphöjd, social ställning gentemot de underordnade.<br />
2. Tjänstemannen är utsedd av ledningen, ej vald av de underordnade;<br />
3. I normalfallet föreligger det ett livslångt anställningsförhållande;<br />
4. Tjänstemannen uppbär regelbundet ekonomisk ersättning i form av en<br />
fast lön och pension;<br />
5. Tjänstemannen är, i enlighet med organisationens hierarkiska struktur,<br />
inställd på en karriär som skall föra honom från de lägre nivåerna till<br />
de högre.<br />
Syftet med dessa krav är att tillförsäkra systemet största möjliga kompetens,<br />
oväld och kontinuitet, och Webers förslag på den här punkten skall naturligtvis<br />
också ses mot bakgrund av förhållandena i samhället och arbetslivet på hans<br />
tid, förhållanden som ju inte precis präglades av rättvisa för den anställde eller<br />
rättssäkerhet för kunder och klienter.<br />
Det är därför Webers byråkratimodell och beskrivning av den professionelle<br />
tjänstemannen är ett av de första försöken att beskriva en modern organisation,<br />
ja, ett av de första uttrycken för modernismen på arbetslivets område. Ty bakom<br />
den ålderdomliga och ibland otympliga språkdräkten framträder i själva verket<br />
en modern människa, präglad av stark tro på människans förmåga att med förnuft,<br />
ändamålsenliga regler och rationell planering lösa industrisamhällets<br />
sociala och ekonomiska problem och – vilket inte var minst viktigt – därmed<br />
vrida de samtida politiska revolutionärernas viktigaste vapen ur händerna på<br />
dem, nämligen senfeodalismens bevisade oförmåga både att lösa de många<br />
människornas problem och att driva moderna företag och organisationer.<br />
Den amerikanske sociologen Talcott Parsons har i anslutning till Weber använt<br />
professionsbegreppet för att beskriva det han uppfattar som den avgörande<br />
29. Weber, Max, a.a., sidorna 560–564. (Jfr Gerth, H.H. & Mills, C. Wright, a.a., sidorna<br />
198–204.)<br />
*<br />
56
skillnaden mellan det förkapitalistiska jordbrukssamhället och det kapitalistiska<br />
industrisamhället. 30 I det förstnämnda var människors drivkraft, om inte helt,<br />
så dock i huvudsak, ambitionen att säkra den egna gruppens överlevnad, dvs.<br />
egenintresset. Industrisamhället med sina mer komplicerade tekniska, sociala<br />
och ekonomiska strukturer ställde dock större krav på förmågan att se utöver<br />
de egna behoven och att arbeta mer långsiktigt, dvs. fordrade förmågan att förena<br />
de egna intressena med allmänintresset.<br />
Den professionelle yrkesutövaren är, menar Parsons, svaret på behovet att<br />
kunna förena de individuella och de institutionella målen:<br />
The professional man is not thought of as engaged in the pursuit of his personal<br />
profits, but in performing services to his patients or clients, or to impersonal<br />
values like the advancement of science. 31<br />
Den professionelles yrkesställning bygger således på att denne besitter tekniskrationell<br />
kompetens inom ett visst område, och professionalismen är också<br />
begränsad till just detta område. En annan viktig egenskap hos det professionella<br />
förhållningssättet är universalism 32 , och därmed avser Parsons ungefär samma<br />
sak som oväld eller objektivitet.<br />
Motsättningen mellan egenintresse och allmänintresse, mellan partikularism<br />
och universalism, är välkänd inom organisationsforskningen. 33<br />
Ett sätt att formulera den motsättningen representeras av den s.k. organisatoriska<br />
paradoxen, som brukar beskrivas med hjälp av följande två konstrasterande<br />
påståenden:<br />
1. Organisationer är strukturer genom vilka en minoritet, huvudmännen,<br />
koordinerar en majoritet, medarbetarna, för att uppnå, sina mål, dvs. maktaspekten.<br />
2. För att lyckas med detta måste minoriteten på något sätt förmå majoriteten<br />
att acceptera deras, dvs. minoritetens/huvudmännens, mål, dvs. ledningsaspekten.<br />
Innebörden av den organisatoriska paradoxen är således den, att makt alltid<br />
finns med i alla organisatoriska sammanhang – det går inte, hur gärna man än<br />
skulle vilja – att trolla bort det förhållandet; i alla organisationer utövar en<br />
minoritet – huvudmännen, ledningen – makt över en majoritet, de många med-<br />
30. Se Parsons, Talcott, Essays in Sociological Theory Pure and Applied, The Free Press,<br />
Glencoe, Illinois 1949, kap. 8. Jfr. Brante, Thomas, »Sociololgiska föreställningar om<br />
professioner« i Bergryd, Ulla, Den sociologiska fantasin, Raben & Sjögren, Stockholm<br />
1989.<br />
31. Parsons, a.a., sidan 186.<br />
32. a.a., sidan 192.<br />
33. Se t.ex. Perrow, Charles, Complex Organizsations, Random House, New York 1986, kap 1.<br />
57
arbetarna. Att i den situationen ändå utöva ledarskap är den stora utmaningen,<br />
och en första förutsättning för att lyckas med det är förmågan att överbrygga<br />
klyftan mellan egenintresse och allmänintresse och skapa en gemensam målbild.<br />
Sammanfattningsvis: Parsons uppfattar de professionella som garanter för<br />
de sociala institutionernas fortbestånd just genom att de i kraft av sin teknisktrationella<br />
kompetens och ett universalistiskt förhållningssätt kan fungera som<br />
en motvikt till det ur det sociala systemets synvinkel ofta destruktiva egenintresset,<br />
och därför var de ett betydelsefullt inslag i samhällets och arbetslivets<br />
moderniseringsprocess.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Vilken är grunden för din lojalitet visavi ditt uppdrag?<br />
• Vad tänker du när du hör ordet byråkrati?<br />
Om betydelsen av att ha ett nätverk<br />
Nätverk har blivit lite av ett modeord i dagens samtal om arbetsliv och personlig<br />
utveckling. Andra typer av grupper som förekommer både i litteraturen och<br />
i människors yrkesliv är reflektionsgrupper eller erfarenhetsgrupper eller bara<br />
samtalsgrupper. Ibland leds dessa grupper av professionella ledare: psykologer,<br />
konsulter eller terapeuter, men många av dem, kanske de flesta, fungerar utmärkt<br />
utan särskild samtalsledare eller med olika former av roterande ledarskap.<br />
Jag har haft stor glädje av att vara med i nätverk utanför den egna organisationen,<br />
och jag skaffade mig även tidigt en oberoende mentor, en person som<br />
inte alls hade med myndig heten där jag arbetade att göra. Det är viktigt att ha<br />
någon »gubbe i garderoben« som man kan vända sig till när man känner att<br />
man behöver att tala med. Och ibland behöver man helt enkelt bara prata av<br />
sig, ja, faktiskt häva ur sig ett och annat. Ibland, i samband med personalfrågor,<br />
har jag även gått till kyrkan och pratat med prästen. Just det där med<br />
kontakter och samtalspartners helt utanför den egna verksamheten tror jag är<br />
viktigt. Ett annat sätt att få perspektiv på problem är att skriva dagbok. Då blir<br />
saker och ting ofta mer konkreta och möjliga att ta tag i och bearbeta.<br />
Christina Falhammar, personaldirektör, Centrala studiestödsnämnden,<br />
(CSN)<br />
58
Även om du tycker att det mesta fungerar alldeles utmärkt, så kan det vara en<br />
god idé att skapa eller knyta an till ett nätverk bestående av personer med likartade<br />
uppgifter och positioner men från andra organisationer eller åtminstone<br />
andra avdelningar inom den egna organisationen.<br />
Poängen med ett professionellt nätverk är ju att deltagarna skall kunna presentera<br />
och diskutera problem som det kan vara svårt att tala med de närmaste<br />
medarbetarna, även förtrogna, om. Och för att komma vidare i sitt yrkesliv kan<br />
det ibland också vara nödvändigt att tillstå både fel och tillkortakommanden,<br />
och det gör man kanske inte så gärna tillsammans med kolleger.<br />
Ordet mentor härstammar från den antika sagan om Odysseus, som, när<br />
han gav sig iväg för att delta i Trojanska kriget, anförtrodde sin vän Mentor<br />
ansvaret för sonen Telemachos uppfostran, och det har i modernt språkbruk<br />
kommit att beteckna en äldre chef som fungerar som handledare åt yngre chefer<br />
och som just genom sin ålder inte bara förväntas ha förvärvat värdefulla<br />
erfarenheter utan också befinner sig lite utanför den dagliga karriärstriden och<br />
som av det skälet kan inta både en mer avspänd och en mer oberoende hållning<br />
till aktuella kontroverser och meningsskiljaktigheter.<br />
Christina Falhammar nämner också en grupp som i vårt sekulariserade samhälle<br />
kanske lite oförskyllt hamnat i skymundan: kyrkan, prästerna. Som chef<br />
kommer du förr eller senare också att ställas inför svåra personliga frågor, trauman<br />
och tragedier, och du kommer också att bli föremål för starka känsloyttringar.<br />
Då kan det vara bra att både kunna söka råd hos människor helt utanför<br />
den egna professionen och kanske också själv kunna få stöd av en själasörjare.<br />
Och de gånger då man varken kan eller vill tala med någon annan så finns ju<br />
alltid möjligheten att föra ett samtal med sig själv, och då är dagboken ett bra<br />
hjälpmedel.<br />
Utöver att fylla funktionen att dokumentera vad som hänt, vilket kan vara<br />
nog så värdefullt, i synnerhet i en krissituation, så fungerar ju dagboken också<br />
som en slags terapeut genom att den ger dagboksförfattaren tillfälle att ta fram,<br />
utrycka, och fästa på pränt sin tankar och funderingar. En sådan »objektivering«<br />
av de egna tankarna kring svåra frågor eller kring egna, existentiella problem<br />
brukar ofta fungera som en slags rationalisering och avdramatisering av<br />
frågan eller problemet. Det som tidigare framstod som kaotiskt, plågsamt och<br />
förvirrande blir lättare att hantera när det så att säga lyfts ut från den egna personen<br />
och görs »objektivt« med hjälp av papper och penna.<br />
Det är en välkänd sanning inom arbetslivet, att många chefer inte känner –<br />
eller ens känner till – sina underställda. Utan att på något sätt moralisera över<br />
det – många organisationer är mycket stora och dessutom kan personalomsättningen<br />
vara stor – så beror det nog också på att i organisationer där karriären<br />
59
är mycket beroende av att man handplockas för högre tjänster, så blir siktet så<br />
att säga inställt uppåt.<br />
Det är ensamt att vara chef, och det är särskilt ensamt när det blir problem.<br />
Då är det bra att ha någon att prata med. Men skaffa dig ditt nätverk från början<br />
och organisera nätverksträffarna – ofta räcker det med en förlängd lunch en<br />
gång i månaden – så att ni utvecklar er förståelse för varandras situation och<br />
samtidigt skapar förutsättningar för gemensamt problemlösande.<br />
Ty när det tråkiga hänt och behovet av stöd är akut är det ofta för sent att<br />
skaffa ett säkerhetsnät.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Vilka människor utanför den egna organisationen brukar du tala med när du<br />
vill dryfta viktiga jobbfrågor?<br />
• Händer det att andra vänder sig till för att samtala om svåra frågor?<br />
Livet vid sidan om arbetet<br />
Makt är således en förutsättning för ledning, styrning och kontroll av organisationer<br />
och människor. Du har blivit chef för att, å uppdragsgivarens vägnar,<br />
utöva makt över andra människor, både de anställda i organisation och de medborgare<br />
som berörs av din myndighets verksamhet. Din maktställning är helt<br />
legitim, och dessutom starkt reglerad av lagar och bestämmelser, och utgångspunkten<br />
här är inte heller att makt alltid korrumperar eller inbjuder till missbruk,<br />
utan den mer normala risk, som alla människor löper, att fängslas, rent<br />
av smickras, av den makt som följer av att man blir chef.<br />
Ty så är det, makt fängslar och berusar.<br />
Och då behövs en något som kan tjäna som en motvikt till ett alltför okritiskt<br />
uppgående i den egna positionens möjligheter att utöva makt, något som kan<br />
vara till gagn både för din yrkesutövning och för din personliga utveckling.<br />
När man intervjuar yngre sökande till ett ledigt jobb så märker man också att de<br />
är mycket upptagna och intresserade av sin familj, sina vänner, sina fritidsintressen,<br />
ja över huvud taget av en rad saker som ligger utanför arbetslivets<br />
domäner, och det tycker jag är befriande, det bådar gott för framtiden.<br />
Gunnel Wennberg, hovrättspresident, Hovrätten för västra Sverige<br />
60
Jag tror att en viktig motvikt till alla former av maktmissbruk ligger i att individen<br />
har breda och mångsidiga erfarenheter och kontakter, gärna har gjort olika<br />
saker i livet och också förmår skapa ett bra liv utanför yrkesrollen, utanför den<br />
professionella sfären.<br />
Sten Heckscher, kammarrättspresident, tidigare Rikspolischef<br />
Både Gunnel Wennberg och Sten Heckscher betonar betydelsen av ett liv utanför<br />
arbetet, av familjeliv och av mångsidiga erfarenheter och intressen. Och<br />
skälet är inte bara omsorgen om den enskilde, inte bara tanken på att ett rikt liv<br />
utanför jobbet är en bra försäkring mot arbetsnarkomani och eventuell utbrändhet,<br />
utan också insikten att ett bra liv utanför arbetet påverkar arbetet och chefskapet<br />
positivt. Också arbetslivet mår bra av att du mår bra.<br />
Och familj, vänner och fritidsintressen är inte bara bra för hälsan och välbefinnandet<br />
utan också en källa till utveckling, lärande och inspiration.<br />
Memento mori – »kom ihåg att du skall dö« – viskade slaven i den hemvändande<br />
romerske triumfatorns öra när denne mottog folkets hyllningar. Vem<br />
viskar i dina öron? Vem återför dig till verkligheten när du riskerar att gripas av<br />
hybris?<br />
Ett viktigt ledord som styr mig i mitt chefskap och i min relation till mina<br />
medarbetare är »balans i livet«. Och nästan alltid när jag har kommit ny som<br />
chef så har kulturen varit att man ska jobba som fasen, 50–60 timmar, ju mer<br />
man jobbar ju bättre är det. Och jag har den principen att man jobbar den tid<br />
man har betalt för, sen kan det i och för sig vara varia tioner i hur man jobbar,<br />
och den principen brukar jag ta upp och diskutera väldigt tidigt. Kan man inte<br />
sköta sitt jobb på dom 40 timmar man har, så har man inte rätt att delegera, då<br />
sitter man på för mycket själv.<br />
Bo Hansson, länsöverdirektör, Länsstyrelsen Stockholms län<br />
Varifrån kommer föreställningen att långa arbetsdagar, mycket arbete, fulltecknad<br />
almanacka och ständigt ringande mobiltelefon indikerar status och<br />
ställning? Varför är det fint att ha mycket att göra? Speglar detta synsätt måhända<br />
en kultur där människors värde i allt väsentligt bestäms av deras arbete och sätt<br />
att arbeta? Och vad betyder för övrigt ständig kamp mot tiden för kvaliteten på<br />
arbetet – och livet?<br />
61
Dessa frågor betyder naturligtvis inte att det inte finns situationer då tiden<br />
inte räcker till, då vi får ta till övertid, då familj och vänner får stå tillbaka för<br />
viktiga arbetsuppgifter, men de kan kanske bilda utgångspunkt för reflektion<br />
över hur vi disponerar vår tid – och oss själva.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Vilka erfarenheter vid sidan av din yrkesutbildning och det du lärt dig i jobbet<br />
har, som du ser det, varit viktiga för ditt chefs- och ledarskap?<br />
• Vem är din »slav på triumfvagnen«?<br />
• Hur skapar du balans i arbetslivet och mellan arbete och annan tid?<br />
62
7 Problem och svårigheter<br />
Vilka problem bör åtgärdas?<br />
Ofta lägger man som chef ner mest energi på problem och på medarbetare<br />
som på olika sätt är svårhanterliga. Någon, jag minns inte vem, påminde mig<br />
en gång om den s.k. 80/20-principen, dvs. vi tenderar att lägga ner 80 % av<br />
vår tid och energi på de 20 % av medarbetarna som på olika sätt stretar emot,<br />
medan det borde vara så, att vi ägnade merparten av vår energi åt dem som är<br />
med oss. Det är bra att veta vilka motståndarna är, men lägg din kraft där den<br />
gör verkan, dvs. hos dina allierade och på sådant som är betydelsefullt för<br />
verksamheten.<br />
Barbro Bursell, överintendent, Livrustkammaren<br />
Till en början kan det vara värt att notera, precis som Barbro Bursell gör, att vi<br />
kanske ibland bör tänka lite mer taktiskt när det gäller problem och problematiker<br />
och inte öda tid och energi på frågor eller människor som är näst intill<br />
omöjliga att påverka.<br />
I en amerikansk undersökning av vad som kännetecknar verkligt framgångsrika<br />
företag visade det sig också att dessa i första hand avdelade sina mest kompetenta<br />
medarbetare för att arbeta med företagens utmaningar i stället för att,<br />
som ofta sker, använda dem för att lösa företagens problem, dvs. man använder<br />
sina duktigaste medarbetare för offensiva uppdrag, snarare än för att städa upp<br />
efter andra. 34<br />
Hur avgör man då om ett problem eller en problematisk medarbetare kan för bigås<br />
utan att någon åtgärd vidtas? Och förutsättningen för det här resonemanget<br />
är förstås, som Barbro Bursell också påpekar, att det – och de – problema tiska är<br />
av begränsad omfattning. Skulle hela verksamheten och all personal utgöra ett<br />
problem, ja, då har vi verkligen ett problem. Och då fordras helt andra åtgärder.<br />
34. Eriksson, Peter, Planerad kommunikation, Liber, Malmö 2002, sidorna 225–227, som<br />
citerar Collins, Jim, Good to Great, Harper Business 2001.<br />
63
Alltså, hur avgör man om ett problem kan förbigås utan åtgärd? En ledtråd,<br />
ja t.o.m. svaret, återfinns i den avslutande meningen i citatet ovan.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Hur avgör man vad som är betydelsefullt för verksamheten?<br />
• Hur hanterar man i fortsättningen ej åtgärdade problem och/eller problematiker?<br />
Att säga till när det blir fel<br />
Kritik är svårt att både ge och ta, i synnerhet om arbetsuppgifterna och deras<br />
utförande är starkt knutna till enskilda individers personliga kompetens och<br />
engagemang, som fallet ofta är i kunskapsintensiv verksamhet. Samtidigt är<br />
kritik eller återkoppling på utförda handlingar och genomförda projekt en förutsättning<br />
för såväl kvalitetsförbättring i arbetet som personlig utveckling. Att<br />
kunna ge konstruktiv kritik är en viktig chefsuppgift. 35<br />
Temat för det här avsnittet är emellertid inte i första hand sådan kritik som<br />
handlar om enskildas eller gruppers sätt att utföra arbetet. I stället skall det<br />
handla om hur man som chef i statsförvaltningen kan återföra synpunkter till<br />
huvudmannen på hur genomförandet av uppdraget fungerar. Kort sagt, vad gör<br />
du när du får information om orimliga eller oförutsedda konsekvenser av din<br />
myndighetsutövning?<br />
Som chef i en statlig myndighet skall man givetvis följa lagarna, det är helt<br />
självklart. Men jag tycker också att man har ett ansvar att föra information<br />
uppåt när det inte fungerar som det är tänkt, när en strikt tillämpning av lagen<br />
leder fel. Idag är samhället så komplext och lagstiftningen så omfattande att<br />
det politiska systemet behöver återkoppling om hur lagarna slår mot medborgarna.<br />
Det tycker jag är en eftersatt uppgift, och den kommer att bli än viktigare<br />
i framtiden, annars riskerar vi att få den diskussionen i massmedierna, och det<br />
leder i allmänhet inte framåt.<br />
Bernice Bjelkevik, strategisk verksamhetsutvecklare Skatteverket,<br />
tidigare chef för Skatteverket i Västra Götaland<br />
35. För en beskrivning av kritikens roll i arbetslivet och för bra synpunkter på hur man som chef<br />
kan ge kritik, se Lennéer-Axelsson, Barbro & Thylefors, Ingela, Arbetsgruppens psykologi,<br />
Natur och Kultur, Stockholm 2005.<br />
64
Jag vill knyta an till frågan om att säga till när det blir fel. Det är en svår<br />
balansgång. Som myndighetschef får man inte driva politiska frågor, men man<br />
måste också kunna påvisa fel och orimligheter. Det är många gånger en<br />
delikat uppgift.<br />
Kerstin Wigzell, generaldirektör, Socialdepartementet,<br />
tidigare generaldirektör för Socialstyrelsen<br />
Det där är inte lätt, det finns inga enkla lösningar på det problemet. Det är<br />
ibland ett dilemma att vara underställd en politisk ledning men ändå förutsättas<br />
vara fristående och oberoende. Jag skall inte vara underställd ett ministerium,<br />
men om man inte också påpekar när politiska beslut leder fel så löper<br />
man risken att spä på det latenta politikerförakt som alltid finns inom organisationer<br />
av den här typen – »varför skall dom lägga sig i och tala om för oss<br />
vad vi skall göra, det är ju vi som har sakkunskapen« – och som man som chef<br />
ständigt måste se upp med.<br />
Per Thullberg, generaldirektör, Skolverket tidigare rektor vid<br />
Södertörns högskola<br />
Kerstin Wigzell, Bernice Bjelkevik och Per Thullberg är alla överens om att frågan<br />
är svår, rent av delikat, ty vad det handlar om är konsekvenserna av politiskt<br />
fattade beslut, inte administrativt trassel eller enskilda tjänstemäns felgrepp.<br />
Samtidigt är de överens om att det är viktigt att säga till när det blir fel. Här,<br />
om någonsin, är det särskilt viktigt att du som chef har en klar uppfattning om<br />
ditt uppdrag.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Har det funnits tillfällen då du önskat tala med dina chefer om konsekvenserna<br />
av åtgärder som din myndighet vidtagit?<br />
• Har du vid något tillfälle återfört kritiska synpunkter på konsekvenserna av<br />
din myndighets åtgärder, och vilken reaktion möttes du i så fall av?<br />
65
När mediedrevet går<br />
Statliga myndigheter bevakas intensivt av massmedier och andra opinionsbildare.<br />
Skälen till det är flera. De statliga myndigheternas verksamhet har stor<br />
betydelse för »den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd«,<br />
för att nu citera regeringsformen, och av det skälet tilldrar de sig naturligtvis<br />
stort intresse. Ett annat skäl är förstås att den är skattefinansierad, och medborgarna<br />
har ett legitimt intresse att veta vad skattepengarna används till.<br />
Dessutom så förefaller det också som om det ställs högre etiska krav på offentliga<br />
tjänstemän än privata när det gäller yrkesutövningen och sättet att sköta<br />
det egna fögderiet. Slutligen, och det har kanske inte direkt med myndigheternas<br />
verksamhet att göra, så innebär ju offentlighetsprincipen att det är jämförelsevis<br />
lätt att få uppgifter om det mesta inom den offentliga sfären, vilket, utan<br />
att för ett ögonblick ifrågasätta det värde som ligger i stor öppenhet, onekligen<br />
underlättar för »den grävande journalistiken«. Särskilt intressanta tycks härvid<br />
tjänstemännens reseräkningar vara, och exemplen på dem som så att säga stupat<br />
på vad som uppfattats som vidlyftigt resande och representerande är legio.<br />
Mediernas inte sällan oproportionerliga intresse för statliga tjänstemän och<br />
dessas sätt att förvalta sitt ämbete kan säkert diskuteras, men det lär inte förändra<br />
situationen: som hög statstjänsteman får du finna dig i att vara föremål<br />
för en ibland ganska närgången och hårdhänt mediegranskning. Och i takt med<br />
att allmänhetens respekt för myndigheter och myndighetspersoner fortsätter<br />
att minska så kommer den granskningen snarare att bli än hårdare.<br />
Så vad gör du när mediedrevet drar fram? Här några tankar från personer<br />
som befunnit sig mitt i stormen:<br />
Det finns vissa knep som man kan förmedla till andra som hamnar i mediedrevet<br />
och som mår dåligt av det. Det är t.ex. att vara noga med att alltid vara<br />
fräsch och välklädd, att gå med högburet huvud och stolta steg, att vara<br />
vänlig och se glad ut och att ta det väldigt lugnt – inte låta sig provoceras.<br />
Och det är viktigt att hålla på rutinerna, inte avboka möten och engagemang,<br />
utan fortsätta precis som vanligt, följa almanackan och göra det man bestämt<br />
sig för och att göra det lugnt och i ordnade former. Det gäller helt enkelt att<br />
visa omgivningen att man har koll på läget.<br />
Sten Heckscher, kammarrättspresident, tidigare Rikspolischef<br />
Det är inte bara du som riskerar att drabbas. Din familj, kolleger, gamla arbetskamrater<br />
kan också komma att släpas ut i medieljuset, och du kan komma att<br />
66
konfronteras med beskyllningar som går rätt in i maggropen och som inte bara<br />
sårar dig utan också drabbar närstående.<br />
Sten Heckscher betonar vikten av att inte låta sig provoceras – alltså inte provoceras<br />
till förhastade uttalanden eller till att skylla ifrån sig eller, än värre, till<br />
att försöka ge igen. Du har sällan möjlighet att få sista ordet, ty arenan kontrolleras<br />
i det här fallet av redaktionen. Och har den eller en enskild journalist<br />
beslutat sig för att nagla fast dig, så har de i allmänhet ytterligare information i<br />
bakfickan, som även om du uppfattar den som irrelevant eller felaktig ändå kan<br />
komma att användas emot dig.<br />
Och så är det ju det här med reseräkningarna. Det kan inte nog betonas hur<br />
viktigt det är att uppträda korrekt och oklanderligt vad gäller sättet att använda<br />
statens medel.<br />
»Uppträd med högburet huvud och stolta steg.« Även om du känner dig aldrig<br />
så trampad på, även om du känner både vrede och sorg, så låt ingen, allra<br />
minst dina belackare, se det på dig. Följ dina vanliga rutiner, kom till arbetet,<br />
håll tider och avtal, fullfölj projekt och åtaganden, och – och det kan låta banalt<br />
– uppträd fräsch och välklädd och se glad ut. Det märks, och de i din omgivning<br />
som stödjer dig känner att de är på rätt sida, medan dina motståndare förlorar<br />
lite av sin motivation.<br />
Igår morse, halv fyra, vaknade jag och var klarvaken. Strax därefter kom tidningen<br />
och huvudledaren handlade om Skolverket, närmare bestämt om vad<br />
tidningen uppfattade som verkets tillkortakommanden. Och det är inte första<br />
gången. Det är hela tiden, varenda dag, och nu anklagades jag för att genomdriva<br />
en organisationsförändring som syftar till att dölja hur eländigt det är i<br />
skolan. Det bekymrar mig mycket att jag görs till ett verktyg i en politisk slagväxling,<br />
men det är också då det blir särskilt viktigt att fundera över ämbetsmannarollen.<br />
Hur funderar jag då. Jo jag tänker att jag utför mitt arbete på regeringens<br />
uppdrag, och att jag accepterar det demokratiska systemet. Jag är generaldirektör<br />
i kraft av min professionella kompetens och kapacitet. Jag är ämbetsman<br />
och jag lyder direkt under konstitutionen. Det är väldigt viktigt för mig att i<br />
de här situationerna kunna värna den personliga integriteten och ett sätt att<br />
göra det är att falla tillbaka på den professionella rollen, på ämbetsmannarollen.<br />
Det är inte alltid lätt, man blir ju påhoppad och misstänklig gjord av de<br />
mest osannolika skäl, och man är nästintill maktlös i dialogen med media.<br />
Per Thullberg, generaldirektör, Skolverket tidigare rektor vid<br />
Södertörns högskola<br />
67
Per Thullberg beskriver hur man ibland som statstjänsteman kan få klä skott<br />
för saker man har begränsat inflytande över. Det torde vara mer förekommande<br />
i verksamheter som har ett stort publikt intresse, som skolan, sjukvården<br />
eller migrationspolitiken. Det är ett delvis annorlunda problem än de angrepp<br />
på ens person och personliga vandel som Sten Heckscher beskriver, men den<br />
typen av kritik kan också lätt utvidgas till att även omfatta kritik av den egna<br />
personen, det egna omdömet.<br />
Per Thullbergs strategi innebär att strikt hålla sig till ämbetsmannarollen<br />
och acceptera att ibland få klä skott för åtgärder han inte alltid sympatiserar<br />
med. Det pris han därvid eventuellt får betala väger, menar han, lättare än den förlust<br />
i personlig integritet som en öppen strid skulle kunna komma att innebära.<br />
När jag ser tillbaka på mina dryga trettio år i statsförvaltningen så är det nog inte<br />
stormarna i media som stört mest, utan den snåla motvind som stormarna<br />
skapar hos allmänheten. Jag är nog mer störd av den negativa föreställningen<br />
hos folk som inte jobbar i offentlig sektor, att offentlig sektor à priori är mindre<br />
effektiv och dessutom slösaktig. Det är ledsamt med dessa trista skämt om<br />
lata statstjänstemän och kommunalanställda, denna låga förväntan om vår<br />
förmåga och vår kvalitet. Det där föraktet, om man tar till starka ord, har med<br />
åren blivit att mer tröttande, tycker jag.<br />
Detta negativa filter, som allmänheten ofta har när man värderar offentlig<br />
verksamhet, är något vi också måste hantera inom organisationen. Jag vet<br />
inte vad man kan göra åt det, men det är viktigt att ta tag i det, lika väl som vi<br />
måste ta tag i akuta kriser. De är för övrigt ofta lättare att hantera, och<br />
dessutom blåser mediestormen över ganska snart, men det där andra sitter<br />
kvar, som motvind för långfärdsskridskoåkare, mil efter mil och år efter år om<br />
man inte gör något åt det.<br />
Lennart Gustafsson, direktör, Finansdepartementet,<br />
tidigare chef för Statens förnyelsefonder<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Har du själv varit utsatt för närgånget medieintresse?<br />
• Har du eller din organisation varit föremål för vad du uppfattat som ofördelaktig<br />
medierapportering?<br />
• Hur kan du som chef hantera negativa, fördomsfulla attityder mot den offentliga<br />
förvaltningen, såväl externt som internt, både mot avnämarna och medarbetarna?<br />
68
Medierelationer<br />
När det gäller mediekontakterna så vill jag rekommendera träning. Det är<br />
också viktigt att man har en grupp nära medarbetare som man kan tala med i<br />
en krissituation, både anför tro sig till och söka råd hos. För när det verkligen<br />
krisar, då behöver även den starkaste allt stöd han kan få.<br />
Bernice Bjelkevik, strategisk verksamhetsutvecklare Skatteverket,<br />
tidigare chef för Skatteverket i Västra Götaland<br />
Jag känner inte många chefer som kan hantera media. Själv tycker jag det är<br />
svårt. Jag sysslar ju med tvångsvård, och vi blir rätt ofta ganska hårt ansatta<br />
av medierna. Och medierna definierar ju själva hur en fråga skall tolkas och<br />
beskrivas och många journalis ter verkar helt sakna skrupler. Medierelationer,<br />
och förmågan att möta medierna, det är en mycket viktig bit av chefskapet och<br />
något som de flesta behöver hjälp med att utveckla.<br />
Sture Korpi, särskild utredare, Socialdepartementet,<br />
tidigare generaldirektör för Satens institutionsstyrelser<br />
Information om det som händer inom arbetslivet har högt nyhetsvärde, och inte<br />
minst av det skälet är ett gott förhållande till massmedierna en viktigt strategisk<br />
fråga. Det kan också vara bra att komma ihåg, att i varje situation, kris eller<br />
inte, så finns det människor i den egna organisationen som är beredda att lämna<br />
information till medierna, och som genom det lagstadgade meddelarskyddet,<br />
dvs. den del av tryckfrihetsförordningen som förbjuder efterforskandet av<br />
mediernas källor, kan göra det utan att riskera att avslöjas.<br />
Den första regeln för goda medierelationer är alltså öppenhet och beredvillighet<br />
att tillmötesgå mediernas behov av information och upplysningar, och<br />
ett bra sätt att visa denna öppenhet är att regelbundet informera den eller de<br />
redaktioner och de enskilda journalister som man vet intresserar sig för den<br />
egna organisationen.<br />
Det finns i huvudsak tre sätt att hålla kontakt med medierna:<br />
1. Pressmeddelanden<br />
2. Presskonferenser<br />
3. Personliga kontakter<br />
69
Pressmeddelanden och presskonferenser är två metoder för att placera information<br />
i massmedier, antingen det handlar om en nyhet eller om att bemöta kritik<br />
eller hantera en uppkommen kris.<br />
När man utformar ett pressmeddelande eller bjuder in till en presskonferens<br />
så bör man särskilt tänkta på att massmedierna har två huvuduppgifter:<br />
1. En publicistisk, dvs. att informera om händelser i omvärlden, i synnerhet i<br />
utgivningsområdet, spegla tidsandan och opinionen samt kritiskt granska<br />
företag, institutioner och makthavare.<br />
2. En affärsmässig, nämligen att tjäna pengar till ägarna.<br />
Medierna verkar också i en hård konkurrensmiljö, och många har dessutom<br />
ganska små ekonomiska marginaler.<br />
Massmedierna, i synnerhet tidningarna, är också ofta utsatta för uppvaktningar<br />
av olika slag: människor som vill ha artiklar och insändare införda,<br />
politiker som vill framföra sitt budskap, företagare med synpunkter på bevakningen<br />
av deras företag och annonsörer, som står för cirka 65 % av morgontidningarnas<br />
intäkter, och som har synpunkter både på tidningens innehåll i stort<br />
och på bevakningen av just deras företag.<br />
Dessutom skall det gå fort; en tidning är färskvara som »tillverkas« på nytt<br />
varje dag och som konsumeras dagen efter. Journalisterna och redaktionerna<br />
arbetar således under hård tidspress, alltifrån den första kontakten med uppdraget<br />
och fram till färdigställandet av tidningen.<br />
Den som således vill fånga mediernas intresse i den ena eller andra frågan bör<br />
särskilt tänka på följande saker:<br />
1. Vilket är mitt syfte med pressmeddelandet/presskonferensen?<br />
2. Vem skall jag vända mig till/bjuda in?<br />
3. Hur kan jag fånga dennes intresse för min sak?<br />
4. Hur kan jag göra mitt pressmeddelande så kort och koncist som möjligt?<br />
5. Vilka kompletterande upplysningar kan mottagaren önska av mig?<br />
Innan dessa fem frågor kan ges tillfredsställande svar så bör man avstå från att<br />
ta en mediekontakt.<br />
Inte sällan, och särskilt om en kris inträffat, händer det att man som chef<br />
eller medarbetare blir uppringd av en journalist som vill ställa frågor. Grundregeln<br />
är därvid att inte ljuga och att inte svara på frågor man inte behärskar. Det<br />
kan dock vara svårt att värja sig när en driven journalist ställer frågor, och då<br />
kan det vara bra att kunna säga: »Jag är ledsen, men jag kan inte svara på den<br />
frågan, men jag återkommer gärna med besked. Kan jag ringa upp dig?« Och<br />
även om man inte anser sig behöva inhämta ytterligare information så kan det<br />
70
ändå vara klokt att skaffa sig lite and- och rådrum innan man svarar på journalistens<br />
frågor, och det här är ett sätt att göra det. Men då gäller förstås att man<br />
verkligen återkommer, att man ringer upp igen på den avtalade tiden, även om<br />
man också då inte anser sig ha något ytterligare att säga.<br />
Man kan också be att få läsa vad journalisten har skrivit, och har man en<br />
normal, professionell relation till mediet/journalisten så kan det önskemålet<br />
säkert tillgodoses, och med dagens kommunikationsteknik är det ju också lätt<br />
att ordna. Däremot kan man aldrig kräva att få se en artikel i förväg, än mindre<br />
att få ändra i den. Den som »hängts ut« i ett massmedium har dock rätt till ett<br />
genmäle, men också här gäller att det är den ansvarige utgivaren som i sista<br />
hand svarar för som skrivs/sägs i mediet.<br />
Men precis som i arbetslivet i övrigt så utgör goda personliga relationer den<br />
bästa förutsättningen för konstruktivt samarbete. Varför inte bjuda in representanter<br />
för medierna att besöka myndigheten, besiktiga lokalerna, informera<br />
sig om verksamheten, träffa olika medarbetare och få tillfälle att samtala<br />
med nyckelpersoner. En sådan inbjudan bör ställas till redaktionsledningen –<br />
chefredaktören eller redaktionschefen – ej till enskilda journalister, så att redaktionsledningen<br />
kan avgöra hur man vill förhålla sig till förslaget.<br />
Krisberedskapsmyndigheten har utformat ett litet behändigt plastkort i kreditkortsformat<br />
med goda råd om vad man bör göra – och inte göra – i samband<br />
med mediekontakter:<br />
Alltid vid mediekontakter<br />
• Ta god tid på dig<br />
• Tänk efter innan du svarar<br />
• Håll dig inom ditt eget område<br />
• Säg om du inte vet, kan eller får svara på frågan<br />
• Håll dig till fakta<br />
• Antag att allt är »on the record« 36<br />
• Var bestämd, rättvis och ärlig<br />
Aldrig vid mediekontakter<br />
• Ljuga, gissa eller ha egna teorier<br />
• Bli upprörd eller förbannad<br />
• Låta situationen eller reportern stressa dig<br />
• Använda fikonspråk/fackspråk<br />
36. »On the record« betyder att allt du säger kan komma att publiceras och därför skall du alltid<br />
mycket noga tänka igenom vad du säger – i alla sammanhang.<br />
71
• Diskutera hemligstämplad information<br />
• Använda uttrycket »ingen kommentar« 37<br />
• Tala om sådant som är utanför ditt yrkesområde<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Vad skulle du själv särskilt vilja träna med avseende på mediekontakter?<br />
• Om du fick tillfälle att beskriva din myndighets verksamhet i media, vad<br />
skulle du då säga?<br />
• Finns det någon officiell person som du tycker är särskilt bra på att framträda<br />
i media, och vad är det du i så fall särskilt lagt märke till hos den personen?<br />
37. »Ingen kommentar« uppfattas ofta som en bekräftelse och lämnar fältet fritt för spekulationer.<br />
Säg i stället att du inte vet eller inte får svara, eller att du inte har någon information att ge.<br />
72
8 Ledningsgruppen<br />
Ledningsgruppen är chefens viktigaste arena, och därför är de som ingår där<br />
så viktiga. Det är de som ansvarar för att jobbet blir utfört ute på de olika avdelningarna,<br />
samtidigt som de måste vara beredda att ta ansvar för helheten.<br />
En av mina främsta uppgifter som högsta chef är också att skapa en<br />
ledningsgrupp där man är ett stöd för varandra och där man ser till och tar<br />
ansvar för helheten. Om det inte sker, om folk sitter och tänker på och agerar för<br />
sin egen avdelning, då har man misslyckats, det måste ju en ledningsgrupp<br />
känna annars har man ju misslyckats. Och det är chefens uppgift att se till att<br />
så ej blir fallet, ty annars sitter snart alla och bara tänker på sitt.<br />
Bernice Bjelkevik, strategisk verksamhetsutvecklare Skatteverket,<br />
tidigare chef för Skatteverket i Västra Götaland<br />
Chefens viktigaste operativa arena är ledningsgruppen. Det är i ledningsgruppen,<br />
eller i andra typer av mer eller mindre informella överläggningar med de<br />
närmaste medarbetarna, som chefen utövar merparten av sitt ledarskap. Det är<br />
där chefen analyserar, tolkar, värderar, lyssnar, beslutar, ger uppdrag och fördelar<br />
uppgifter, dvs. utför sitt operativa chefsarbete. Det arbetet omfattar också<br />
strategiska handlingar och åtgärder, ty frågan om huruvida en viss handling,<br />
t.ex. ett visst beslut, är att hänföra till strategins eller taktikens fält avgörs inte<br />
av handlingens utformning eller av platsen för den, utan av dess förhållande till<br />
organisationens övergripande mål. Det som således kan förefalla som en paradox<br />
– tanken att strategiarbete även omfattar operativa åtgärder – blir också<br />
helt självklart om man erinrar sig distinktionen mellan å ena sidan lösandet av<br />
uppgiften, dvs. taktiskt-operativa handlingar, och å den andra samordningen<br />
av myndighetens resurser för att nå det övergripande målet, dvs. strategisk planering.<br />
Det här är ju för övrigt också tankar som knyter an till resonemangen i<br />
kapitel 5, avsnitten om strategi och taktik.<br />
Ibland, när någon upphöjs till chef inom den organisation där hon/han redan<br />
arbetar, så är det inte ovanligt att den nye chefen har svårt att släppa kontakten<br />
73
med de gamla uppgifterna – »dem är jag ju expert på och det var ju mycket tack<br />
vare mitt kunnande på det området som jag befordrades till chef«.<br />
Chefsarbete innebär förvisso också att göra saker, men för en chef är det särskilt<br />
viktig att rätt saker blir gjorda, och därför vill vi särskilt peka på att det är<br />
i ledningsgruppen som chefen utför huvuddelen av sitt arbete, inte minst sitt<br />
strategiska arbete.<br />
I varje större organisation finns risken för målkonflikter såväl mellan olika<br />
avdelningar som mellan enskilda avdelningar och organisationen som helhet.<br />
En konsekvens av dessa konflikter kan bli att enskilda chefer prioriterar den<br />
egna verksamheten framför hela organisationen. Det är ett välkänt fenomen,<br />
observerat redan av organisationslärans klassiker. 38<br />
Bernice Bjelkevik betonar också att en av ledningsgruppens viktigaste uppgifter<br />
är att ta ansvar för helheten. Det betyder i praktiken att chefen också måste<br />
se till att eventuella målkonflikter verkligen kommer upp på bordet så att de<br />
kan diskuteras och biläggas.<br />
Det är mycket viktigt att lägga ner mycket tid på ledningsgruppen och<br />
verkligen se till att den fungerar. I min ledningsgrupp på Skolverket ingår<br />
samtliga avdelningschefer och vi träffas varje vecka för ett ca. fyra timmar<br />
långt möte. Uppdraget till var och en är att rapportera från den egna avdelningen,<br />
vad som pågår, hur det fungerar, vad som planeras. Efter ledningsgruppsmötet<br />
har jag ett uppföljningsmöte med en avdelning, representerad<br />
av avdelningschefen, enhetscheferna och de ekonomiansvariga. Temat för<br />
dessa avdelningsmöten är hur varje avdelning ligger till i förhållande till<br />
verksamhetsplanen, och det här upplägget betyder att jag träffar varje<br />
avdelning två gånger om året.<br />
Per Thullberg, generaldirektör, Skolverket, tidigare rektor vid<br />
Södertörns högskola<br />
Styrkan i Per Thullbergs beskrivning av hur han arbetar med sin ledningsgrupp<br />
är dess konkretion: samtliga avdelningschefer ingår, gruppen träffas varje vecka<br />
och mötet tar fyra timmar. Huvudpunkten är avdelningschefernas rapporter<br />
om vad som pågår, hur det fungerar och vad man planerar att göra. Därefter<br />
fortsätter mötet i mindre format, nu med representanter för en avdelning och<br />
med fokus på den avdelningens arbete i förhållande till uppgjorda och besluta-<br />
38. Se t.ex. Barnard, Chester, The Functions of the Executive, (1938), Harvard University Press<br />
1968, sidan 21.<br />
74
de planer. Per Thullbergs syfte med ledningsgruppsmötet, både det stora och<br />
det mindre, är att skaffa sig information om vad som pågår på myndigheten,<br />
hur det går och vilka planer avdelningarna har.<br />
Arbetet i ledningsgruppen<br />
När man som ny chef kommer in i en organisation ärver man också dess personal<br />
och kultur, dess strukturer och processer, dvs. man övertar en organisation<br />
som redan finns och som, åtminstone av dem som sedan tidigare arbetar där, i<br />
allmänhet uppfattas som väl fungerande. Dessutom övertar man andra chefer<br />
och inte sällan också en ledningsgrupp. Och medlemskapet i ledningsgruppen<br />
är för många mycket viktigt, och även om betydelsen av detta i mångt och<br />
mycket är rent symboliskt, så skall man inte underskatta värdet av det, allra<br />
minst i en myndighetskultur där möjligheterna att belöna medarbetarna med<br />
annat än positioner och status är mer begränsade.<br />
När jag som generaldirektör kom tillbaka till SMHI, där jag tidigare hade<br />
arbetat som avdelningsdirektör och varit med i ledningsgruppen, hade man<br />
gjort en omorganisation, men samma människor satt kvar i ledningsgruppen.<br />
Det var en stor ledningsgrupp på 14–15 personer och jag kände direkt att<br />
jag borde formera om ledningsgruppen. Innan jag gjorde det intervjuade jag<br />
under de två–tre första veckorna så många som möjligt och jag insåg att jag<br />
inte skulle ändra organisationen eftersom den var så nyändrad. Däremot<br />
bestämde jag mig för att förändra ledningsgruppen, att minska den från 15<br />
personer till en grupp på sex personer, och där tog jag inte med alla dem som<br />
förväntade sig att komma med, dvs. avdelningscheferna, utan jag satte ihop en<br />
egen grupp med personer som representerade vad jag uppfattade som<br />
viktiga kompetenser.<br />
Det var väldigt turbulent och väldigt stökigt och det blev mycket chocktillstånd<br />
– tänk att jag, som arbetat tillsammans med flera av dem som fick lämna<br />
ledningsgruppen, kunde komma in och göra så, jag som borde veta hur det<br />
var på SMHI osv. Det tog ett halvår innan vi hade tagit oss ur det där chocktillståndet<br />
men sedan har det väl blivit väldigt bra. Jag är mycket nöjd med den<br />
konstruktionen även om det var väldigt tufft. Till sist handlar det om att ta<br />
kommandot och att inte ramla tillbaka i samma gamla hjulspår tillsammans<br />
med samma gamla kollegor.<br />
Maria Ågren, generaldirektör, SMHI<br />
75
När Maria Ågren blev generaldirektör för den myndighet där hon tidigare arbetar<br />
tog hon ett radikalt grepp, och kapade av ledningsgruppen med drygt hälften.<br />
Många av dem som fick lämna gruppen var också gamla kompisar. Det är<br />
inte lätt. Det hör till det svåraste som en chef har att göra.<br />
Kompetens var det kriterium som avgjorde vilka som kom att utgöra den nya<br />
ledningsgruppen. För att veta vilken kompetens man behöver måste man förstå<br />
verksamheten och också ha planer för den. Den kunskapen skaffade sig Maria<br />
Ågren genom att tala med så många som möjligt på myndigheten.<br />
Det var tufft för Maria Ågren och mycket turbulent – rent av chockartat –<br />
både bland dem som fick lämna gruppen och, får man förmoda, bland dem som<br />
blev kvar, ty även deras självbild och föreställning om den egna rollen påverkades<br />
förstås av detta organisatoriska Alexanderhugg.<br />
Det tog ett halvår innan chocken släppte och verksamheten kunde återgå i<br />
normala banor.<br />
Det är viktigt att man som ny chef klargör hur man vill arbeta med ledningsgruppen.<br />
När jag var ny på Statskontoret så sammankallade jag ledningsgruppen<br />
för att få en aktuell fråga belyst från flera olika håll inom organisationen<br />
för att sedan kunna fatta beslut i frågan. Efteråt kom en av avdelningscheferna<br />
in till mig och sa, att det hade varit bra om jag i början av sammanträdet<br />
hade kunnat antyda hur jag tänkte och hur jag ville ha det! Men det var ju inte<br />
alls så jag uppfattade ledningsgruppens roll. Sedan den gången ägnar jag<br />
alltid ett inledande möte med ledningsgruppen åt en grundlig diskussion om<br />
hur jag ser på gruppens roll, uppgifter och arbetssätt.<br />
Jan Carling, tidigare generaldirektör för Försvarets materielverk resp.<br />
Statskontoret<br />
Ledningsgruppen har ingen rättsligt reglerad ställning, utan är att betrakta<br />
som en stabsgrupp med uppgift att vägleda organisationens ledning i dennas<br />
strategiska överväganden och beslut. Själva myndighetsutövningen är däremot<br />
reglerad i särskild ordning. Ledningsgruppen fungerar därmed i första hand<br />
som ett kvalificerat diskussionsforum, där ett av huvudsyftena just är att säkra ett<br />
enhetligt uppträdande, något som ju är särskilt viktigt i en statlig myndighet.<br />
Det kan alltså finnas anledning att, som Jan Carling framhåller, ägna frågan<br />
om ledningsgruppens roll, uppgifter och arbetssätt särskild uppmärksamhet.<br />
39<br />
39. För en diskussion om ledningsgruppen och dess uppgift, se Ernborg, Margareta, Att leda<br />
ledningsgruppen, IPF-rapport nr 38, Uppsala 1998.<br />
76
Jag arbetar mycket genom cheferna, och det är sedan chefernas uppgift och<br />
ansvar att föra information och instruktioner vidare ut i organisationen, och<br />
det är viktigt att inte hoppa över något led, inte gå förbi någon, utan låta varje<br />
chef själv svara för kontakterna med och styrningen av sina medarbetare. Vill<br />
någon av mina underchefer ha min medverkan eller mitt stöd ställer jag<br />
givetvis upp, men det är hela tiden närmaste chef som har huvudansvaret.<br />
Man måste trygga chefsrollen hos underställda chefer, och därför tar jag<br />
heller aldrig emot uppvaktningar från enskilda personer som vill gå förbi sin<br />
chef och tala direkt med mig.<br />
Bernice Bjelkevik, strategisk verksamhetsutvecklare Skatteverket,<br />
tidigare chef för Skatteverket i Västra Götaland<br />
Närmaste chef har huvudansvaret, betonar Bernice Bjelkevik, som också framhåller<br />
betydelsen av att inte desavouera sina chefer genom att utan noga övervägande<br />
ta emot personer som önskar få den ansvarige chefens beslut överprövade.<br />
Men ingen regel undan undantag; det kan ju finnas situationer då ett<br />
avsteg från huvudregeln är påkallat, därav betydelsen av att noga pröva varje<br />
sådan framstöt.<br />
Väljer man att arbeta med och genom sina underchefer så gäller det att vara<br />
konsekvent. Bortsett från att situationen snabbt blir ohållbar om man som högste<br />
chef vill ha ett finger med överallt, så kommer de närmaste undercheferna, om<br />
de fråntas sina uppgifter, också snart att tröttna och söka sig andra uppgifter.<br />
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Framgångsrikt chefskap förutsätter en väl utvecklad förmåga att arbeta med<br />
och genom andra chefer. Ta fram några exempel på chefer du mött som lyckats<br />
med det.<br />
• Åtminstone två olika förhållningssätt till ledningsgruppens roll avspeglas i<br />
de anförda citaten. Hur vill du själv beskriva ledningsgruppens uppgift och<br />
arbetssätt?<br />
77
9 Grundläggande värden<br />
med grundläggande värden 40 avser vi sådana mer tidlösa och situationsoberoende<br />
föreställningar om vad som är rätt och fel, bra och dåligt, vackert och<br />
fult, som vi människor behöver för att kunna samverka i beslut och handling.<br />
Grundläggande värden måste också, för att fungera som normer och »kompasser«<br />
i det sociala livet, vara en del av den gemensamma kulturen, dvs. delas av flera.<br />
Ordet »värderingar«, å andra sidan, betecknar våra mera personliga föreställningar<br />
och handlar således mer om preferenser, om »tycke och smak«, och i<br />
den personliga värderingens natur ligger att den kan vara just ganska personlig,<br />
rent av lite »egen«. Däremot får den inte avvika alltför mycket från de gemensamma<br />
värdena, ty då får vi problem i umgänget med andra. Extremt personliga<br />
värderingar kan t.o.m. omöjliggöra konstruktiva relationer till andra människor.<br />
Det finns alltså ett samband mellan sociokulturella värden och personliga<br />
värderingar, men det är de förstnämnda som är det primära och ur vilket våra<br />
personliga, individuella värderingar växer fram. Men det betyder också att det<br />
finns en slags motsatsförhållande mellan begreppen, i så måtto att i en organisation<br />
med endast svaga eller outtalade gemensamma värden fylls tomrummet<br />
alltid ut av personliga värderingar, av organisationsmedlemmarnas egna preferenser<br />
och tolkningar.<br />
För mig är etik och moral mycket viktigt, och jag tycker nog att vi i statsförvaltningen<br />
har högre krav på oss när det gäller representationen än vad det privata<br />
näringslivet har. Det är jätteviktigt att chefen här föregår med gott exempel.<br />
Sedan är det naturligtvis värderingar i ledarskapet i sig. För mig är det viktigt<br />
att verkligen tro på medarbetarnas kompe tens och förmåga, att verkligen visa<br />
att jag tror på att de tar ansvar och gör sitt bästa. Att behandla alla medarbetare<br />
med respekt och att göra det på ett prestigelöst sätt är viktigt för mig.<br />
Åsa Lindh, biträdande generaldirektör, Rådet för<br />
Europeiska Socialfonden i Sverige<br />
40. I antologin Etik i medborgarnas tjänst, Verva, Stockholm 2006, återfinns bidrag från åtta<br />
forskare om olika aspekter av förvaltningsetiska frågor.<br />
78
Som chef har du ett mycket stort inflytande över organisationens gemensamma<br />
värden, så stort, att frågan är, om inte det inflytande är ett av dina allra starkaste<br />
styrmedel.<br />
Många organisationer – skolor, sjukhus, företag, myndigheter – har numera<br />
lagt fast sina grundläggande värden i form av uppförandekoder eller umgängesregler.<br />
Inte sällan återfinns dessa anslagna på väggen i korridorer eller receptioner.<br />
Dessa deklarationer, som vanligtvis lyfter fram sådana värden som respekt,<br />
omtanke, hänsyn, rättvisa etc., är naturligtvis helt invändningsfria; frågan<br />
är däremot vilken roll de faktiskt spelar i det dagliga livet på arbetsplatsen,<br />
kort sagt, vilken verkan de har.<br />
Med denna typ av värden förhåller det sig nämligen i allmänhet så, att de är<br />
mycket lätta att uttala och också bekänna sig till. Däremot kan det vara svårt<br />
att alltid leva upp till dem.<br />
Så vad det handlar om är hur man som chef implementerar de värden man vill<br />
skall vara vägledande för myndighetens medarbetare.<br />
Det speciella inom den statliga sektorn är att man faktiskt har ett personligt<br />
ansvar för sina myndighetsbeslut, inte bara som chef, inte bara som högsta<br />
chef, utan också som tjänsteman. Det skall man vårda. Kan jag genomföra<br />
detta utifrån mina moraliska värderingar och med hedern i behåll? Man skall<br />
hela tiden pröva sina handlingar mot sina egna etiska och moraliska värderingar,<br />
och den regeln gäller inte minst också för den högsta chefen.<br />
Jag tog fram tre ledord för Socialstyrelsen, ledord som jag ständigt<br />
återkom till, och dessa var:<br />
• Saklighet<br />
• Patienten i centrum<br />
• En socialstyrelse<br />
»Saklighet« innebar att alla våra överväganden och beslut skulle vara sakligt<br />
underbyggda, »patienten i centrum« betydde att allt vi gjorde skulle syfta till<br />
att hjälpa alla dem som är föremål för våra omsorger och »en socialstyrelse«<br />
innebar helt enkelt att vi var just en myndighet och syftade till att främja<br />
samarbete mellan alla avdelningar och anställda.<br />
Jag inledde praktiskt taget varje dragning med dessa ledord, och vi undersökte<br />
också hur väl vi lyckades leva upp till dessa grundvärden.<br />
Kerstin Wigzell, generaldirektör, Socialdepartementet,<br />
tidigare generaldirektör för Socialstyrelsen<br />
79
Frågor att reflektera över och samtala kring<br />
• Vilka är dina grundläggande värden?<br />
• Hur påverkar dina grundläggande värden dina handlingar? Hur »lever du«<br />
dina värden? Ta fram konkreta exempel på handlingar som avspeglar dina<br />
värden.<br />
• Har det hänt att du fattat beslut i en svår fråga på grundval av ett för dig viktigt<br />
moraliskt värde?<br />
80
10 »Stolt och statlig«<br />
alla människor vill känna stolthet över sitt arbete, sin huvudman, sina arbetskamrater<br />
och sina arbetsuppgifter och, inte minst, över sig själva.<br />
Att vara stolt är inte det samma som att vara övermaga eller mallig. Stolthet<br />
är en egenskap som växer fram ur en sund självbild och som gör det möjligt för<br />
oss att ta ansvar för våra handlingar och för att ibland också våga gå emot<br />
strömmen och följa vår övertygelse. Den goda stoltheten tjänar också som ett<br />
skydd mot angrepp, mot försök att bringa oss ur fattningen, mot manipulation<br />
och otillbörlig påverkan. Stolthet är en positiv egenskap; alla vill ha en chef som<br />
är stolt över sig själv och sin organisation.<br />
Att vara chef i en intresseorganisation innebär att verka för medlemmarnas<br />
intressen och som chef i det privata näringslivet representerar man ytterst<br />
ägarna. Som chef i statsförvaltningen, däremot, tjänar man allmänhetens<br />
intresse. Det är ändå allmänheten som styr verksamheten och det är medborgarna<br />
som bekostar de här organisationerna och då ska man se till att man<br />
arbetar på ett sådant sätt att man får medborgarnas förtroende. Det är det<br />
som skiljer en politisk styrd organisation från ett privat företag.<br />
Peter Kleen, omvärldsanalytiker, Utrikesdepartementet,<br />
tidigare generaldirektör för Kommerskollegium<br />
Som statstjänare tjänar man staten, och staten är ingen koncern, den är en<br />
rättsordning. Som statstjänare har man, skulle man kunna säga, ett bestämt<br />
förhållande både till överhet och »underhet«. Det förpliktar.<br />
Sten Heckscher, kammarrättspresident, tidigare Rikspolischef<br />
Statstjänsteman, statstjänare – egentligen ett mycket vackert uttryck. Finns det<br />
något finare än att tjäna ett högre syfte, ett syfte som går utöver den enskildes<br />
81
strävan efter personlig vinning och som avser att skapa förutsättningar för ett<br />
gott liv för andra människor.<br />
Fredrik II (1713–1786) beskrev som bekant fursten som »statens främste tjänare«,<br />
41 en formulering som ju är diametralt motsatt en annan europeisk<br />
monarks uppfattning om sitt ämbete: »Staten, det är jag!« 42<br />
I anslutning till sin sista inspektionsresa till Breslau, då huvudstad i Schlesien,<br />
den provins som mer än något annat hade präglat Fredrik II:s liv och gärning,<br />
oroades den gamle kungen av vad som skulle komma att hända med statsförvaltningen<br />
efter hans död. Han var barnlös och hyste en viss misstro om den tilltänkte<br />
efterträdarens, brorsonen Fredrik Wilhelms, vilja och förmåga att leda<br />
landet på ett ansvarsfullt sätt. I synnerhet bekymrade sig den med avseende på<br />
de egna konsumtionsvanorna mycket anspråkslöse monarken för vad som efter<br />
hans död skulle ske med rikets finanser, och för sin förtrogne, greve Hoym,<br />
guvernör i Schlesien, yppar han också sina farhågor:<br />
Jag skall berätta för er hur det kommer att bli efter min död. Det kommer att<br />
bli lustiga dagar vid hovet. Min brorson kommer att slösa bort statskassan och<br />
utarma armén, och staten kommer att gå under.<br />
Men då träder ni fram och säger till den nye kungen: »Det där går inte an.<br />
Statskassan tillhör landet, inte Er.« Och om min brorson då brusar upp så<br />
säger ni till honom: »Den gamla kungen har så befallt!« Kanske hjälper det.<br />
Hör han? 43<br />
»Statskassan tillhör landet, inte Er.« Det låter fortfarande, efter mer än tvåhundra<br />
år, som fullkomligt självklart. Men hur skall den principen uttryckas<br />
idag? Hur låter, kort sagt, vår tids berättelser om ansvar och pliktuppfyllelse,<br />
om måttfullhet för egen del och respekt för andras pengar?<br />
Fredrik den Store må framstå som föråldrad och förbrukad, möjligen också<br />
som misskrediterad, men hans sätt att se på ledarens uppdrag och hans enkla<br />
regel för umgänget med de medel som anförtrotts honom kan kanske mot bakgrund<br />
av vår tids rundhänta bonussystem, självutlösta pensionsavtal och komfortabelt<br />
ätande och boende på andras bekostnad ändå vara värda att ånyo<br />
aktualisera, inte minst när man diskuterar ledarskapets moraliska aspekter.<br />
41. Med hans egna ord lyder formuleringen – han skrev på franska – Le souverain est le premier<br />
domestique de l’etat. Observera ordvalet, domestique, som ju refererar till den allra lägsta<br />
av alla tjänare, till skillnad från serviteur, som också kan betyda en ganska upphöjd tjänare:<br />
serviteur de Dieu.<br />
42. Yttrandet L’etat, c’est moi, brukar, med rätt eller orätt, tillskrivas Ludvig XIV (1638–1715).<br />
43. Schoeps, Hans-Joachim, Preußen. Geschichte eines Staates, Propyläen Taschenbuch,<br />
Franakfurt/M 2001, sidan 300.<br />
82
Mina medarbetare är historiker, konstvetare, etnologer, dvs. forskare och<br />
pedagoger, och de identifierar sig i första hand med sina vetenskapliga<br />
professioner. När jag blev utnämnd till överintendent för Livrustkammaren<br />
hade jag ingen aning om vad det innebar att vara myndighetschef, utan såg<br />
mig själv i första hand som museimänniska, kort sagt, jag hade i princip<br />
samma självbild som mina medarbetare.<br />
Efterhand förstod jag dock att jag, och vi, var en del av statsförvaltningen,<br />
och sedan dess har jag lagt ner mycket tid och kraft på att föra ut det budskapet.<br />
När jag första gången skulle dela ut medaljen för »nit och redlighet i rikets<br />
tjänst«, så höll jag ett litet tal där jag just lyfte fram att vi alla var en del av den<br />
svenska statsförvaltningen och försökte på så vis förmedla bilden av det<br />
större sammanhang som vi alla ingår i, och jag minns att flera av de gamla<br />
trotjänarna blev riktig rörda och mycket glada över att få höra det. Många av<br />
dem hade aldrig tänkt på sig själva på det sättet.<br />
Barbro Bursell, överintendent, Livrustkammaren<br />
I Maslows och Hertzbergs teorier om människors behov (se sidan 19) återfinns<br />
bl.a. behoven av att tillhöra en social gemenskap, av personlig utveckling samt,<br />
allra högst upp på behovstrappan, behovet av självförverkligande.<br />
Dessa behov kan också beskrivas som motiv och drivkrafter: vi strävar efter<br />
gemenskap och efter att bli accepterade, vi söker uppgifter och utmaningar som<br />
utvecklar oss och, för det tredje, vi har en önskan att förverkliga oss själva, att<br />
förvalta vårt pund, så att vi en gång kan säga att vi gjorde vad vi kunde för att<br />
bidra till ett gott liv för oss, våra närstående och för de efterlevande.<br />
För många människor i utvecklade samhällen är arbetet och arbetsplatsen<br />
den arena där dessa behov i första hand tillfredsställs, och arbetskamraterna<br />
och chefen utgör den sociala gemenskap som betyder mest för vår självbild.<br />
Som chef har du ett mycket stort inflytande över människors möjligheter att<br />
skapa sig ett bra liv. Det inflytandet sträcker sig också längre än till enbart den<br />
yrkesmässiga sfären; det når ända in i människors personliga, rent av privata<br />
liv, in i familjen, till make och barn, ända in i själens dunkla vrår.<br />
Vi menar inte att du ständigt skall tänka på dig själv som någon slags förste<br />
terapeut med ensamt ansvar för medarbetarnas psykiska hälsa; däremot tror vi<br />
oss veta att människor som i sitt arbete får möjlighet att tillfredsställa sina<br />
grundläggande sociala och psykologiska behov också gör ett bättre arbete och<br />
därmed underlättar tillvaron för både sig själva, dig och dem ni tjänar.<br />
Vi tror inte heller att man som chef nödvändigtvis alltid skall borra alltför<br />
djupt i sina medarbetares känslor och personliga situation, utan vill i stället<br />
83
uppmärksamma olika slag av ganska enkla och odramatiska symbolhandlingar,<br />
som inte kostar mycket att utföra men som ofta betalar sig mycket väl.<br />
Därvid är sättet att ta emot nyanställda särskilt viktigt. Det som sker första<br />
tiden, ja, t.o.m. första dagen, på ett nytt jobb blir ofta bestämmande för hur en<br />
människa kommer att uppfatta sin yrkesroll och sitt arbete och därmed för hur<br />
hon kommer att fungera på arbetsplatsen. Ett sätt att konkretisera, hur man<br />
som chef önskar att en ny medarbetare uppfattar arbetsplatsen och yrkesrollen,<br />
är att fråga sig vad man skulle vilja att den nyanställde säger till sina närstående,<br />
när hon eller han kommer hem efter den första dagen på det nya jobbet.<br />
Begreppet »ämbetsmannarollen« har fått en renässans, men i en ny form om<br />
man ser till medborgarna, klienterna, kunderna eller vad vi kallar dem, de som<br />
är mottagare av och föremål för beslut och åtgärder. De har helt andra krav<br />
idag på vårt uppträdande. Den gamla ämbetsmannarollen inbjöd till en viss<br />
distans, till att rent av vara lite kantig och enbart se till lagar och förordningar.<br />
Det ska vi naturligtvis fortfarande göra, men det ska ske med en helt annan<br />
attityd. Det är inte bara »vadet« utan »huret« som gäller nu. Vi skall utföra vårt<br />
arbete på ett demokratiskt, trevligt, tillmötesgående och lyssnande sätt, och<br />
det är en insikt som vuxit sig starkare på senare år, tycker åtminstone jag som<br />
har varit med i ganska många år inom statsförvaltningen.<br />
Utvecklingen inom skatteförvaltningen har alltså gått från ett kontroll- och<br />
fuskfokus, från misstroende till att vara serviceinriktad och till en rimligare<br />
balans mellan förtroende och kontroll. Men jag är också glad att den klassiska<br />
ämbetsmannarollen, med sina värderingar, sitt betonande av lagarna och<br />
rättsäkerheten och sin ambition, i alla fall i idealfallet, att göra ett bra arbete,<br />
har fått en renässans. Det handlar också om statsförvaltningens framtid som<br />
en attraktiv arbetsplats. Och i förlängningen förstås om den demokratiska<br />
förankringen.<br />
Bernice Bjelkevik, strategisk verksamhetsutvecklare Skatteverket,<br />
tidigare chef för Skatteverket i Västra Götaland<br />
84
Jag tycker det är viktigt att min personal är stolt över att arbeta i en domstol.<br />
Vi har t.ex. den här lilla knappen, som jag bär på kavajslaget, med vårt vapen,<br />
och jag vill gärna att mina medarbetare också har den på sig. Och vi har<br />
nyligen rekryterat ett par advokater till vår organisation, och en av dem kom<br />
från en mycket välrenommerad byrå, och hon har en väldigt genomtänkt syn<br />
på varför hon har bytt från ett säkert dubbelt så bra betalt jobb till att bli<br />
domare. Och jag tror det handlar om att få ägna sig åt det som känns riktigt<br />
och viktigt och ansvarsfullt, inte att vara någon annans springpojke. Hon hade<br />
tröttnat på att ständigt behöva sälja sina tjänster, på att dela ut sitt visitkort på<br />
varenda fest, på att alltid behöva tillfredsställa huvudmannens önskemål,<br />
även sådant som hon kände tveksamhet inför. Hon ville helt enkelt inte fortsätta<br />
på det sättet. Hon ville, om jag får använda det uttrycket, tjäna ett högre syfte<br />
och hon ville göra det med bibehållen självkänsla.<br />
Gunnel Wennberg, hovrättspresident, Hovrätten för västra Sverige<br />
Arbetets moraliska dimensioner och tanken på att tjäna »ett högre syfte« förefaller<br />
bli allt viktigare, inte minst för unga människor. Det är klart att man som<br />
chef måste tillse att de grundläggande kraven – arbetsmiljön, redskapen, uppgiftens<br />
art, lönen – är tillfredsställda, men än viktigare är kanske att erkänna –<br />
och belöna – sådant beteende som främjar myndighetens moraliska syften och<br />
kvaliteten i arbetet. 44<br />
Jag har med åren blivit allt mer restriktiv när det gäller representation, och ofta<br />
betalar jag för övrigt själv när jag vill bjuda någon. Man kan skriva hur mycket<br />
som helst om hur det skall vara, hur människor skall uppträda etc., men man<br />
skall inte underskatta betydelsen av att föregå med gott exempel. Hur man<br />
själv beter sig mot andra och i sin chefsroll är mycket viktigt, det tänker jag<br />
ofta på.<br />
Judith Melin, generaldirektör, Statens kärnkraftsinspektion<br />
44. Här används ordet »moral« som beteckning på kvalitativa egenskaper som människor och<br />
organisationer kan ha – god-ond; ärlig-oärlig; sann-falsk, etc. – medan »etik«, på hävdvunnnet<br />
sätt, betecknar läran om moralfrågor.<br />
85
»Charity begins at home« är ett gammalt engelskt ordspråk som innebär att<br />
arbetet på att förändra omvärlden måste ta sin början hemmavid. De goda<br />
egenskaper som man vill frammana hos andra måste vara förankrade hos en<br />
själv, och som chef är du dina medarbetares viktigaste rollmodell.<br />
Frågor att reflektera över och samtal kring<br />
• Hur uppfattar du själv din uppgift? Vilket är det »högre syftet« med ditt<br />
arbete och din roll i organisationen?<br />
• Vad svarar du när människor frågar dig vad du arbetar med?<br />
• Vad kan du göra – konkret – i syfte att vara en god förebild för dina medarbetare?<br />
86
Anförd litteratur<br />
Barnard, Chester, The Functions of the Executive, Harvard University Press,<br />
Cambridge, Massachusetts 1968.<br />
Bergryd, Ulla (red.), Den sociologiska fantasin, Rabén & Sjögren, Stockholm<br />
1989.<br />
Bruzelius, Lars H., & Skärvad, Per-Hugo. Integrerad organisationslära,<br />
Studentlitteratur, Lund 2000.<br />
von Clausewitz, Carl, Om kriget, Bonniers, Stockholm 1991.<br />
Ekman, Gunnar, Från prat till resultat, Liber, Malmö 2003.<br />
Eriksson, Peter, Planerad kommunikation, Liber, Malmö 2002.<br />
Ernborg, Margareta, Att leda ledningsgruppen, IPF-rapport nr 38, Uppsala<br />
1998.<br />
Gerth, H.H. & Mills, C. Wright, From Max Weber: Essays in Sociology,<br />
Routledge & Kegan and Paul, London and Boston 1974.<br />
Hård af Segerstad, Peder, Kommunikation och information – en bok om<br />
människans förmåga att tala, tänka och förstå, Uppsala Publishing House,<br />
Uppsala 2002.<br />
Larsson, Larsåke, Tillämpad kommunikationsvetenskap, Studentlitteratur,<br />
Lund 2001.<br />
Lennéer-Axelsson, Barbro & Thylefors, Ingela, Arbetsgruppens psykologi,<br />
Natur och Kultur, Stockholm 2005.<br />
Linell, Per, Människans språk, Liber, Lund 1982.<br />
Moqvist, Louise, Expert, generalist eller strateg – om chefsroller och ledarskap<br />
i statsförvaltningen, Synopsis nr 9, Statens kvalitets- och kompetensråd,<br />
Stockholm 2005.<br />
Parsons, Talcott, Essays in Sociological Theory Pure and Applied, The Free<br />
Press, Glencoe, Illinois 1949.<br />
Perrow, Charles, Complex Organizations, Random House, New York 1979.<br />
Pettersson, O. & Carlberg, I., Makten över tanken, Carlssons bokförlag,<br />
Stockholm, 1990.<br />
Roethlisberger, F.J., »Of Words and Men«, i Corman, Stephen R et al. (ed.),<br />
Foundations of Organizational Communication, Longman, New York<br />
1990, sidorna 89–97.<br />
Sandberg, Jörgen & Targama, Axel, Ledning och förståelse, Studentlitteratur,<br />
Lund 1998.<br />
Schoeps, Hans-Joachim, Preußen. Geschichte eines Staates, Propyläen<br />
Taschenbuch, Frankfurt/M 2001.<br />
87
Söderström, Magnus, Ledning och ledarskap i multiprofessionella organisationer<br />
(MPO), Synopsis nr 10, Statens kvalitets- och kompetensråd,<br />
Stockholm 2005.<br />
Verva, Etik i medborgarnas tjänst, Stockholm 2006.<br />
Weber, Max, Wirtschaft und Gesellschaft, Grundriß der verstehenden<br />
Soziologi, 2, Halband, Tübingen 1956, sidorna 559–560.<br />
Yukl, Gary, Leadership in Organizations, Prentice-Hall, Englewood Cliffs,<br />
New Jersey 1981.<br />
88
Appendix<br />
Följande personer har deltagit i samtalen och delat med sig av sina erfarenheter<br />
av chefs- och ledarskap i statlig tjänst. Gemensamt för alla är att de innehaft<br />
chefspositioner på många olika nivåer. Flera av dem har även fungerat som<br />
mentor för nytillträdda chefer. Presentationerna <strong>ned</strong>an ger inte på något vis en<br />
komplett bild av deras tidigare erfarenheter då vi valt att göra presentationerna<br />
korta och koncisa.<br />
Nils Gunnar Billinger, född 1947, är generaldirektör och chef för Luftfartsstyrel<br />
sen och har tidigare varit generaldirektör och chef för Post och Telestyrelsen<br />
och dessförinnan bland annat statssekreterare i Statsrådsberedningen och<br />
Försvarsdepartementet.<br />
Bernice Bjelkevik, fil.kand., född 1947, är nu verksam som strategisk verksamhetsutvecklare<br />
på Skatteverket. Hon var i många år chef på Försäkringskassan<br />
i Göteborg, de sista som kassadirektör, därefter var hon drygt sju år chef för<br />
Skatte verket i Västra Götaland.<br />
Barbro Bursell, född 1942, är överintendent och chef för Livrustkammaren,<br />
Skoklosters slott och Hallwylska museet sedan 1997. Hon är docent i etnologi<br />
och har bl.a. tidigare varit avdelningschef på Nordiska museet och ansvarade<br />
då framförallt för forskningsfrågor.<br />
Jan Carling, ekonom, född 1939, har varit generaldirektör i Statskontoret och<br />
Statistiska Centralbyrån och har inom regeringskansliet bl.a. varit statssekreterare<br />
i Industridepartementet. Han var ordförande i styrelsen för KKR, och är<br />
sedan många år styrelseordförande i Försvarets Materielverk, FMV.<br />
Christina Falhammar, född 1948 är fil.pol.mag. och lärarutbildad. Hon var i<br />
flera år personaldirektör i Statens personalpensionsverk (SPV) och sedan 1999<br />
har hon motsvarande tjänst i Centrala studiestödsnämnden (CSN).<br />
Lennart Gustafsson, född 1943, är ekonomie doktor och docent i företagsekonomi<br />
vid Handelshögskolan i Stockholm. Han har varit departementsråd och<br />
planeringschef i Civildepartementet och var direktör vid Statens förnyelsefond<br />
under 13 år.<br />
89
Bo Hansson, civilingenjör, född 1945 är länsöverdirektör och ställföreträdare<br />
för landshövdingen i Stockholms län. Han har lång erfarenhet av att vara chef i<br />
staten på såväl central som regional nivå och har också många styrelseuppdrag,<br />
är bl.a. ordförande i ett antal större stiftelser.<br />
Sten Heckscher, född 1942, är kammarrättspresident. Han har haft olika chefsbefattningar<br />
sedan slutet av 70-talet och tidigare varit bl.a. departementsråd<br />
i Justitiedepartementet, rättschef i Arbetsmarknadsdepartementet, statssekreterare<br />
i Justitiedepartementet, statsråd i Näringsdepartementet, general direktör<br />
vid Patent- och registreringsverket och Rikspolischef.<br />
Peter Kleen, född 1943, är fil.kand. och har gått UD:s 2-åriga aspirantutbildning.<br />
Han var under 12 år generaldirektör för Kommerskollegium där han tidigare<br />
även varit enhetschef. Han har också bl.a. varit omvärldssakkunnig på<br />
Utrikesdepartementet, UD.<br />
Sture Korpi, samhällsvetare, fil.kand. är född 1940 och har mångårig chefserfarenhet.<br />
Han har bl.a. varit byråchef i Riksförsäkringsverket, statssekreterare<br />
i Socialdepartementet och generaldirektör i Statens institutionsstyrelse.<br />
Åsa Lindh, född 1963, civilekonom, är biträdande generaldirektör på Rådet för<br />
Europeiska Socialfonden i Sverige (ESF-rådet). Hon har tidigare arbetat ett tiotal<br />
år inom Sida, i Sverige och internationellt. De sista fyra åren i Sidas verksledning.<br />
Judith Melin, född 1952, är sedan år 2000 generaldirektör för Statens kärnkraftsinspektion.<br />
Hon är civilingenjör och teknologie doktor och har bl.a. tidigare<br />
varit enhetschef (departementsråd) på Miljödepartementet och på Strålskyddsinstitutet.<br />
Karin Röding, född 1955, är sedan 1999 departementsråd och chef för Universitets-<br />
och högskoleenheten på Utbildnings- och kulturdepartementet. Hon är<br />
tandläkare och medicine dr och har bl.a. varit ansvarig inom Karolinska institutets<br />
(KI) universitetsförvaltning för utbildnings- och studentfrågor.<br />
Per Thullberg, född 1945, är fil.dr och professor i historia. Han är sedan 2003<br />
generaldirektör för Skolverket. Han har tidigare varit föreståndare för Osteologiska<br />
forskningslaboratoriet, avdelningschef på Högskoleverket och rektor<br />
vid Södertörns högskola.<br />
90
Janna Valik, född 1955, är sedan 2004 generaldirektör för Migrationsverket,<br />
har varit chef sedan 1989 och har chefserfarenhet från olika nivåer, enhetschef,<br />
verksamhetschef, distriktschef och regionchef. Hon är socionom och kom till<br />
Sverige från Tjeckien 1968.<br />
Gunnel Wennberg, född 1945, är sedan 1999 hovrättspresident i Hovrätten för<br />
Västra Sverige. Hon har tidigare varit rättssakkunnig i Regeringskansliet samt<br />
föredragande i riksdagsutskott och därefter departementsråd i Justitiedepartementet<br />
1986–1990 samt hovrättslagman.<br />
Kerstin Wigzell, född 1945, generaldirektör på Socialdepartementet, har varit<br />
verksam på olika departement och myndigheter. Hon är socionom och har varit<br />
chef på mellannivå på flera myndigheter, ställföreträdande generaldirektör vid<br />
två myndigheter samt generaldirektör för Ungdomsstyrelsen och Socialstyrelsen.<br />
Maria Ågren är född 1962 och är civilingenjör i samhällsbyggnad och miljöteknik.<br />
Hon har sedan 1996 haft olika chefsbefattningar inom SMHI. 2002 utnämndes<br />
hon till generaldirektör för Statens Geotekniska Institut. Sedan juli 2003<br />
är hon generaldirektör för SMHI.<br />
91
Sverige står inför en betydande generationsväxling inom alla<br />
områden av statsförvaltningen, och samtidigt som detta innebär<br />
möjligheten att både få in ny kompetens och att utveckla nya rutiner<br />
och arbetssätt, så innebär det också att värdefulla kunskaper och<br />
erfarenheter riskerar att gå förlorade när det gamla gardet avlöses<br />
av nya krafter.<br />
Mot den bakgrunden har det känts angeläget att fånga in och<br />
spegla erfarna, statliga chefers kunskaper och erfarenheter, så att<br />
yngre, nytillträdda chefer kan få en möjlighet att ta del av dessa och<br />
använda dem i sitt eget tänkande kring chefsuppdraget.<br />
I denna bok förs ett principiellt resonemang om några teman<br />
och frågeställningar som bör kunna vara av intresse för alla chefer<br />
i statens tjänst.<br />
I varje kapitel finns frågor för diskussion eller egen reflektion,<br />
vilket gör boken till något man kan återkomma till och hämta kraft ur.<br />
Box 214, 101 24 Stockholm<br />
Besöksadress: Drottninggatan 29<br />
Telefon: 08-550 557 00<br />
www.verva.se