Faktadel - Kristinehamns kommun
Faktadel - Kristinehamns kommun
Faktadel - Kristinehamns kommun
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
miss till <strong>kommun</strong>styrelsen. Kommunen sa i sitt yttrande bl a<br />
att berörda markägare skall hållas skadeslösa vid införandet<br />
av reservatbestämmelser. Naturvårdsverket har avsatt medel<br />
för reservatsbildningen och man arbetar med frågan.<br />
N 33 KILSVIKEN<br />
De natursköna markerna runt Kils- och Åråsviken är av<br />
stort värde, främst kvartärgeologiskt och kulturhistoriskt.<br />
Till detta kommer ett stort värde för rekreation och friluftsliv<br />
samt stora botaniska och zoologiska intressen knutna till<br />
de gamla hagmarkerna, lövskogarna och de hävdade betesmarkerna.<br />
I området finns idag två naturreservat; Nötön-Åråsviken<br />
och Inre Kilsviken.<br />
N 34 ÖLMEVIKEN<br />
Ölmevikens våtmarker med stora vassarealer och betade<br />
strandängar hyser en artrik häckfågelfauna och är av nationell<br />
betydelse för flera flyttande våtmarksarter. Viken är<br />
en av Värmlands främsta fågellokaler. Kummelön hyser en<br />
intressant hagmark av gamla ädla lövträd.<br />
Ölmevikens värde är dess fauna och dess karaktär av sjö. I<br />
våtmarksplanen föreslog <strong>kommun</strong>en att den inre delen av<br />
viken skall avsättas som naturreservat, om skyddet i form<br />
av samrådsområde inte är tillräckligt. I viken finns två naturreservat,<br />
dels Kummelön, dels Värmlandsskärgården, som<br />
även omfattar Saxholmen. Ölmeviken har ett stort värde för<br />
friluftsliv och den södra, yttre delen ingår i riksobjekt för<br />
friluftsliv – Norra Vänerskärgården. Faunan är känsligast i<br />
den inre delen av viken. Viken är övergödd och slam från<br />
Ölman grundar upp den inre delen. Den inre delen av viken<br />
är igenväxt. Länsstyrelsen och <strong>kommun</strong>en har tidigare givit<br />
rekommendationer för vassröjning och strandbeten.<br />
N 53 ARNÖSKÄRGÅRDEN<br />
Arnöskärgården är en del av Vänerns unika sötvattenarkipelag,<br />
som omfattar merparten av norra Vänerns skärgårdsområden<br />
och som därmed innehåller hela spektrat av ötyper<br />
och naturtyper. Området upplevs som oexploaterat.<br />
Arnöskärgården har sitt riksvärde i att vara skärgård. I skärgården<br />
finns en fauna, som är värdefull och ger skärgården<br />
och Vänern karaktären av hav. Här finns t ex häckande tärnor<br />
(både silver- och fisktärna), grå- och havstrut, roskarl,<br />
strandskata liksom skratt- och fiskmåsar. Landskapet är liksom<br />
de flesta skärgårdar i landet helt fantastiskt och unikt.<br />
Vattnet i Arnöskärgården är näringsfattigt och rent jämfört<br />
med vattnet längre österut mot Ölmeviken och Kristinehamn.<br />
Skärgården är skyddad genom bestämmelser i naturreservatet<br />
Värmlandsskärgården. Reservatsbildningen<br />
reglerar både friluftsintresset och naturskyddet. Friluftslivet<br />
är tillgodosett genom att anordningar för friluftsliv finns<br />
anlagda, vilka tillses och sköts. Värdet i form av typiska<br />
fåglar är tillgodosett genom fågelskyddsområden. Fågellivet<br />
övervakas idag Vänerns Vattenvårdsförbund och fågelskyddet<br />
är flexibelt.<br />
73<br />
Kristinehamn ÖP 2004<br />
RIKSMOSSEN<br />
Riksmossen utgörs av en ovanligt stor koncentrisk mosse,<br />
som är representativ för den naturgeografiska regionen. Mossen<br />
är mycket blöt och har stora arealer av mjukmattor och<br />
lösbottnar. Området har vissa ornitologiska värden. Bevarandet<br />
av våtmarkens värde kräver att områdets hydrologi<br />
skyddas mot dränering, vattenreglering, dämning och torvtäkt.<br />
Avverkning av sumpskogar, skogar på fastmarksholmar<br />
och i kantzoner bör ej utföras. Området ingår i Myrskyddsplan<br />
för Sverige, men är inte formellt skyddat.<br />
BROBY<br />
Området utgörs av åkermarker med de Geermoräner som<br />
betas. De geologiska bildningarna är inte hotade. Området<br />
är ej skyddat.<br />
VARNUMSVIKEN<br />
Representativt odlingslandskap vid Bonderud och Gustavsvik<br />
i slättbygd som präglas av stora sammanhängande åkrar<br />
och strandängar. Vanliga typer av ängar och naturbetesmarker<br />
är sötvattenstrandäng och torräng. Torrängen innehåller<br />
arter som daggkåpa, liten och stor blåklocka, vårstarr,<br />
prästkrage, bockrot och gökblomster. Förutsättningen för<br />
bevarande är fortsatt jordbruksdrift med åkerbruk, naturvårdsinriktad<br />
betesdrift och skötsel av landskapselement.<br />
Restaurering av igenväxta områden.<br />
Området kan påverkas negativt av; nedlagt eller minskat<br />
brukande och hävd av jordbruksmarker, omarrondering av<br />
jordbruksmark, igenväxning, skogsplantering på jordbruksmark,<br />
spridning av näringsämnen och gifter i ängar, naturbetesmarker<br />
och kring landskapselement, bebyggelseexploatering,<br />
täkt, nydikningar.<br />
Området ingår i länsstyrelsens program för bevarande av<br />
odlingslandskapets natur- och kulturmiljövärden. Ingår i nationell<br />
bevarandeplan för odlingslandskapet. Den inre delen<br />
av Varnumsviken är av riksintresse ur ornitologisk synpunkt.<br />
Kommunen fastställde år 2003 en skötselplan för<br />
området.<br />
STORA MOSSEN OCH JUNTERN<br />
Ett mycket myrrikt område, som nästan är helt orört av dikningar.<br />
Myrarna utgörs huvudsakligen av mossar, men svagt<br />
välvda skvattramtallmossar är vanliga. I sydöstra delen av<br />
området ligger Stora mossen, men högt klassad koncentrisk<br />
mosse med ett femtiotal gölar, dråg och välutvecklad lagg.<br />
Bevarandet av våtmarkens värde kräver att områdets hydrologi<br />
skyddas mot dränering, vattenreglering, dämning<br />
och torvtäkt. Avverkning av sumpskogar, skogar på fastmarksholmar<br />
och i kantzoner bör ej utföras. Området ingår i<br />
Myrskyddsplan för Sverige, men är inte skyddat formellt.<br />
BLOMSTERHULTSMOSSEN OCH ÄLVMOSSEN<br />
Den koncentriska mossen inom Blomterhultmosse- och Älvmosseområdet<br />
är representativ för den naturgeografiska regionen.<br />
Bevarandet av våtmarkens värde kräver att områdets<br />
hydrologi skyddas mot dränering, vattenreglering, dämning<br />
och torvtäkt. Avverkning av sumpskogar, skogar på fastmarksholmar<br />
och i kantzoner bör ej utföras. Området är<br />
delvis naturreservat.