Faktadel - Kristinehamns kommun
Faktadel - Kristinehamns kommun
Faktadel - Kristinehamns kommun
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Kristinehamn ÖP 2004<br />
Ängs- och hagmarksinventeringen<br />
De naturliga slåtter- och betesmarkerna utgör en hotad naturresurs.<br />
Länsstyrelsen har därför med stöd av Naturvårdsverket,<br />
genomfört en inventering för att kartlägga länets ängsoch<br />
hagmarker. Resultatet redovisas i en länsrapport.<br />
Inventeringen har genomförts under åren 1988-1993 i samtliga<br />
Värmlands <strong>kommun</strong>er. Ängs- och hagmarkerna har delats<br />
in i värdeklass 1, 2 och 3, där värdeklass 1 har högsta<br />
bevarandevärdet.<br />
Typiskt för länets tidigare betes- och slåtterhävd är skogsbete,<br />
fäboddrift, öppen slåtteräng på stenbunden mark (hackslått)<br />
och strandängsbeten utmed Vänern. Vidare präglades<br />
norra och västra Värmland av svedjebruk genom invandrande<br />
finnar (Finnskogen). Av denna epok märks inget i<br />
skogsmarkernas vegetation utan endast genom de talrika<br />
finntorpen som fortfarande hålls hävdade i stor utsträckning.<br />
Följden är att björkhagar är mycket sällsynta. De naturliga<br />
betesmarkerna är av tradition normalt trädfattiga i<br />
länet, även om igenväxning under efterkrigstiden skapat en<br />
ny trädrikare bild i vissa fall.<br />
Slåttermarkerna idag består till övervägande del av små<br />
hackslåttpartier i anslutning till skogstorp. I anslutning till<br />
de större sammanhängande jord-bruksbygderna saknas nästan<br />
slåttermarker idag. I dessa trakter har jordbruksrationaliseringar<br />
i det närmaste utplånat denna biotop.<br />
Även naturliga betesmarker är sällsynta i de större jordbruksområdena<br />
i södra Värmland och i de större dalgångarna. Undantag<br />
är en del strandängar, som genom landskapsvårdsverksamheten<br />
under de senaste åren åter kommit i hävd efter<br />
flera decenniers ohävd. Dessa biotoper har mycket höga<br />
biologiska värden, särskild avseende fågellivet. Ett utmärkt<br />
exempel är Kilsviken, där den lyckade restaureringen av<br />
strandängarna avspeglas i hundratals rastande och häckande<br />
änder och vadare av många arter.<br />
Här redovisas de områden som i inventeringen värderats i<br />
klass 1 och 2:<br />
NR 1 VÄRMLANDS SÄBY (KILSVIKEN)<br />
(OBJ.NR 81-1)<br />
Värdeklass: 1<br />
Areal: 109 ha<br />
Naturtyper: Öppen hagmark, annan hagmark, hackslått.<br />
Beskrivning: Värmlands Säbyhalvön i sydöstra Värmland<br />
är en del av det stora godset Värmlands Säby. Det aktuella<br />
området ligger mellan Kolstrandsviken och Kilsviken, vilka<br />
båda är vänervikar. Halvön präglas av pastorala ädellövshagmarker,<br />
vilka idag är relativt välhävdade. Särskilt iögonfallande<br />
är den östra delen, som består av en hage med<br />
enbuskar och hassel.<br />
NR 2 VÄNERSVIK (ÖLMEVIKEN) (OBJ.NR 81-2)<br />
Värdeklass: 2<br />
Areal: 67 ha<br />
Naturtyper: Strandäng, öppen hagmark.<br />
Beskrivning: Vackra betesmarker intill Ölmeviken. Närmast<br />
Vänersviks gård domineras de av björk och asp, närmare<br />
viken övergår den i betad enbuskmark och öppna strandängar.<br />
Floran är tämligen örtfattig men utgörs av frisk- och<br />
fuktängar.<br />
NR 3 TORP (ÖLMEVIKEN) (OBJ.NR 81-4)<br />
Värdeklass: 2<br />
Areal: 23 ha<br />
Naturtyper: Strandäng.<br />
Beskrivning: En betad strandäng som ansluter till strandängen<br />
vid Vänersvik och Tofta. Betet av betydelse för fågellivet.<br />
NR 4 S TOFTA (ÖLMEVIKEN) (OBJ.NR 81-5)<br />
Värdeklass: 2<br />
Areal: 22 ha<br />
Naturtyper: Strandäng, blandlövhage, öppen hagmark.<br />
Beskrivning: En betad strandäng som ansluter till strandängen<br />
vid Vänersvik och Tofta. Betet av betydelse för fågellivet.<br />
60