Faktadel - Kristinehamns kommun
Faktadel - Kristinehamns kommun
Faktadel - Kristinehamns kommun
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Kristinehamn ÖP 2004<br />
2. GEOGRAFI OCH HISTORIA<br />
Geografiska fakta<br />
<strong>Kristinehamns</strong> <strong>kommun</strong> utgör Värmlands läns utpost mot<br />
sydost och inkluderar en omfattande skärgård i Vänern.<br />
Kommunens landareal är 746,8 kvadratkilometer, vilket gör<br />
den till den tionde största inom Värmland. Kristinehamn<br />
har vattengräns mot Hammarö, Gullspång och Degerfors<br />
(Skagern), <strong>kommun</strong>er och landgräns mot Karlstad, Storfors,<br />
Karlskoga, Degerfors och Gullspångs <strong>kommun</strong>er. Kristinehamn<br />
är dessutom gräns<strong>kommun</strong> mot Örebro och Västra<br />
Götalands län.<br />
I staden Kristinehamn bor 75% av <strong>kommun</strong>ens befolkning,<br />
medan Björneborg, Bäckhammar, Ölme, Nybble och Skottlanda<br />
är mindre orter, som tillhandahåller sina omland kompletterande<br />
närservice. Kommunen är uppdelad i fem församlingar;<br />
Kristinehamn, Rudskoga, Visnums-Kil, Visnum<br />
och Ölme.<br />
Inlandsvägen (riksväg 26) genomkorsar <strong>kommun</strong>en i nordsydlig<br />
riktning, och Europaväg 18 samt järnvägen Oslo-<br />
Stockholm (Värmlandsbanan) i östvästlig riktning. Trafikstråken<br />
möts i staden Kristinehamn.<br />
Kristinehamn har en lång kuststräcka och en rik skärgård<br />
i Vänern. Bland de största sjöarna är Stora och Lilla Älgsjön<br />
belägna i <strong>kommun</strong>ens norra del. De avvattnas genom<br />
ån Ölman till Ölmeviken i Vänern. Grytingen och Bergsjön<br />
avvattnas mot sjösystemet österut och via Letälven till sjön<br />
Skagern i <strong>kommun</strong>ens sydgräns. Lövåssjön och Markvattnet<br />
avvattnas genom Niklasdamsälven till Varnumsviken,<br />
medan Vismens och Sälsjöns vatten når Kolstrandsviken i<br />
Vänern via ån Visman.<br />
Sedan medeltiden har vattendragen nyttjats som energikällor<br />
för kvarnar och järnbruk.<br />
Utmed vänerkusten finns en skärgård med klippor och skär<br />
av kalkspolat berg. I den södra delen av Kilsviken består den<br />
dock främst av en serie ändmoräner, vilka ger denna skärgård<br />
en alldeles speciell karaktär. Längs vänerkusten finns<br />
det även många mer eller mindre utvecklade strandvallar.<br />
Förutom av kustlandskapet ges landskapet karaktär av de<br />
uppodlade lerfyllda dalgångarna och de stora skogarna. Det<br />
finns inom <strong>kommun</strong>en även ett flertal stora myrmarker, vilka<br />
från början varit mindre sjöar, men som nu vuxit igen.<br />
Förhistorien<br />
Urkristinehamnarna kom till <strong>kommun</strong>ens nuvarande område,<br />
när inlandsisen hade dragit sig tillbaka och landet höjt<br />
sig tillräckligt för att göra bosättning möjlig. Den äldsta<br />
boplatsen, som vi nu känner till, ligger på Labackanäset i<br />
Rudskoga socken. Bosättningen ifråga är ungefär 7 000 år<br />
gammal. Vår äldsta historia innehåller många frågetecken<br />
och de svar som kan ges är ofta långt ifrån säkra och entydiga.<br />
En del perioder har av olika skäl inte lämnat några<br />
fynd eller fornlämningar efter sig.<br />
Fornminnesinventeringen för den ekonomiska kartan kom<br />
på 1960-talet för första gången till <strong>Kristinehamns</strong>området.<br />
Vid det tillfället registrerades 305 fornlämningar på 45 olika<br />
platser. Vid denna förstagångsinventering fick man först<br />
och främst en uppfattning om vilka förhistoriska gravar som<br />
finns. Det visade sig att det finns tämligen omfattande rösestråk<br />
längs Väner- och Skagernkusten och en serie s k höggravfält<br />
främst i Visnum, Visnums Kils och Ölme socknar.<br />
I stort saknas dock fornlämningar från stenåldern och lämningar<br />
från ödelagda gårdar m m. Dessa blev dock föremål<br />
för en noggrannare kartläggning vid senare inventeringar.<br />
Registret över fornlämningarna i <strong>kommun</strong>en omfattar drygt<br />
1 000 platser. Nästan hälften av dem är från historisk tid. Till<br />
sådana räknas t ex fångstgropar för varg, offerkast, milstolpar<br />
och den stora mängden övergivna torp. Det mesta av kunskapen<br />
i <strong>Kristinehamns</strong>området får härledas till tolkningar<br />
av landskap och fornlämningar. En tolkning av materialet<br />
blir osäker, eftersom man saknar stöd i större systematiska<br />
arkeologiska undersökningar.<br />
Stenåldern<br />
Stenåldersforskningen inom arkeologin täcker en lång tid<br />
- från det äldsta människoblivandet fram till dess att människorna<br />
börjar använda metaller.<br />
Kalspolat berg, Baggerud.<br />
De flesta boplatserna och boplatsfynden från den äldsta stenåldern<br />
ligger i anslutning till Vänern eller vid de större vattendragen,<br />
som har sitt utflöde i Vänern. Anslutningen till<br />
stränderna under detta tidiga skede antyder att fisket troligen<br />
var av stor betydelse. Jaktens betydelse styrks också genom<br />
fynd av redskap och rester av måltidsben från stenåldersplatser.<br />
Sannolikt har jakten haft stor betydelse, men dess<br />
relation till fisket är inte klarlagd.