PSYKOLOGISKA INSTITUTIONEN - Stockholms universitet
PSYKOLOGISKA INSTITUTIONEN - Stockholms universitet
PSYKOLOGISKA INSTITUTIONEN - Stockholms universitet
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Motivation hos bergsklättrare<br />
”Klättring är lika meningslöst som allting annat.<br />
Men det är mycket roligare!”<br />
Per Calleberg<br />
Handledare: Ingemar Torbiörn<br />
PSYKOLOGEXAMENSUPPSATS, PSYKOLOGLINJEN, T10 HT 2003<br />
STOCKHOLMS UNIVERSITET<br />
<strong>PSYKOLOGISKA</strong> <strong>INSTITUTIONEN</strong>
2<br />
Motivation hos bergsklättrare – ”Klättring är lika<br />
meningslöst som allting annat. Men det är mycket<br />
roligare!” ∗<br />
Per Calleberg<br />
Denna studie har gjorts i syfte att beskriva aktiva klättrares motiv för<br />
utövande av bergsklättring och att undersöka dessa motivs relation till<br />
olika motivationsteorier. Nio klättrare i åldrarna 25-61 år och med 2-41<br />
års erfarenhet som klättrare intervjuades och svaren bearbetades enligt<br />
grounded theory. Kodningen av intervjusvaren genererade elva<br />
svarskategorier eller faktorer: kinestetisk, mental, identitets, social,<br />
lärande- och utvecklings-, estetisk, lek-, monotoniundvikande-, autonomi-,<br />
spännings- samt integrativ faktor. I rapporten diskuteras hur dessa<br />
faktorer kan förstås utifrån etablerade motivations- och<br />
personlighetsteorier. Dessutom diskuteras resultaten i denna studie i<br />
relation till andra kvalitativa studier av klättrares motivation. Vidare<br />
föreslås en distinktion mellan initieringsfaktorer och kvarhållandefaktorer<br />
för att tydliggöra att motivationen kan förändras över tid. I rapporten<br />
föreslås också en modell för att förstå riskens arousalhöjande roll och<br />
dess roll som verktyg för att uppnå flowtillstånd. Slutligen understryks<br />
värdet av en individualiserad och multifaktoriell förklaringsmodell för<br />
klättrares motivation.<br />
Nyckelord: bergsklättring, motivation, personlighet, Sensation-Seeking,<br />
identitet<br />
Inledning<br />
Det har gjorts många försök att förstå vad det är som driver klättrare att bestiga berg eller<br />
klänga som spindlar på vertikala branter. Ofta får man ett intryck av att klättrarna själva har<br />
lika svårt att förstå sina motiv, som alla de har som inte själva klättrar, de som av somliga<br />
klättrare lite föraktfullt betecknas som ”flatlanders” efter det folk som i boken Flatland av<br />
Edwin A. Abbott (1884) befolkar en tvådimensionell värld. Den enda skillnaden är kanske<br />
∗ Allra först vill jag tacka de nio personer som så generöst ställde upp och lät sig bli intervjuade. Utan era<br />
personliga och uppriktiga berättelser hade den här undersökningen blivit väldigt ointressant och intetsägande.<br />
Jag vill också tacka alla er som gärna hade ställt upp och blivit intervjuade, men där olika orsaker gjorde att vi<br />
inte genomförde någon intervju.<br />
Ett stort tack också till Fredrik Schlyter för värdefulla diskussioner kring utformandet av intervjuplanen och för<br />
många användbara tips om potentiella informanter. Per Willén och Andreas Bengtsson på www.klätterkurs.nu,<br />
även er är jag skyldig ett tack för namn på lämpliga informanter.<br />
Många tack riktas även till min handledare, Ingemar Torbiörn på Psykologiska Institutionen vid <strong>Stockholms</strong><br />
Universitet, som har varit ett värdefullt bollplank inte minst när det gäller metodik och bearbetning av<br />
intervjumaterialet.<br />
Slutligen vill jag också rikta ett jättetack till mina nära och kära för att ni varit så förstående och stått ut med<br />
mig trots att jag varit så tråkig och suttit så många timmar, dagar och nätter, vid skrivbordet.
att de som inte klättrar har svårt att förstå både varför man klättrar och att det kan bereda<br />
något nöje. Klättrarna själva förstår nöjet i klättringen genom egna erfarenheter, men inte<br />
nödvändigtvis varför de är så lockade själva. Samtidigt kan det också vara så, som Bartlett<br />
(1993) påpekar, att klättrarna själva inte är så ärliga när det gäller att kommunicera sina<br />
motiv till andra. Härav kan ju följa att de så att säga grumlar förklaringarna även för sig<br />
själva. Förklaringar som inför andra upprepas tillräckligt ofta kan även för klättraren själv<br />
bli någon slags sanningar.<br />
Vid första påseendet kan bergsklättring te sig som ett oerhört komplicerat och<br />
riskabelt sätt att ta sig absolut ingenstans eftersom man ju måste ta sig ner igen efter att<br />
toppen har nåtts. Det kan, med andra ord, förefalla både meningslöst och farligt. Icke<br />
desto mindre kan man, paradoxalt nog, få intrycket att klättring är en universellt mänsklig<br />
aktivitet. Det räcker med att en stund betrakta barn som leker på en dagisgård för att få<br />
detta intryck.<br />
Klättringens utveckling<br />
En annan faktor som kan indikera att klättring är en universellt mänsklig aktivitet är att det<br />
är en gammal företeelse. Första gången det finns dokumenterat att ett berg bestegs utan<br />
annat syfte än att nå toppen var redan 1336, då Francesco Petrarca och hans bror Gerardo<br />
besteg det 1912 meter höga Mont Ventoux i Provençe (Scott, 1981). Bestigningen var i<br />
och för sig enkel och involverade inte klättring, men likafullt var syftet enbart att komma<br />
upp på en topp. Man skulle alltså kunna hävda att bergsbestigningen är närmare 700 år<br />
gammal. I trakten av Grenoble finns det 2086 meter höga Mont Aiguille, ett till synes<br />
ointagligt platåberg med branta stup runt om. År 1492 gav den franske kungen, Charles<br />
VIII, order om att berget skulle bestigas av en grupp under ledning av hans militäre<br />
rådgivare, Antoine de Ville (Scott, 1981), ett företag som också lyckades. Renodlad<br />
klättring är alltså en något nyare företeelse, drygt 500 år gammal.<br />
Bergsbestigning som sport är dock ett ännu yngre fenomen. Sportens födelse<br />
brukar dateras till 1786, då Balmat och Paccard besteg Europas högsta berg, Mont Blanc<br />
(4807 meter) (Bernstein, 1989; Shipton, 1967). Under första hälften av 1800-talet, det som<br />
brukar kallas för ”The Golden Age of Alpinism” (Bonington, 1992), bestegs nästan<br />
samtliga toppar över 4000 meter i Alperna. Väldigt ofta utfördes dessa bestigningar av<br />
välbesuttna engelsmän ledda av lokala guider. Delvis med motivationen att minska<br />
beroendet av lokala guider, började dessa engelska gentlemän att träna klättring på mindre<br />
klippor hemma i England. Denna träning, klippklättring, kom så småningom att framstå<br />
som en självständig sport med eget existensberättigande. Sporten klippklättrings födelse<br />
brukar dateras till år 1886, då advokaten Haskett-Smith, som i princip aldrig klättrade<br />
utanför sitt hemland, klättrade ”The Wasdale Crack”, en spricka på en framträdande<br />
klippformation i The Lake District (Scott, 1981; Bonington, 1992).<br />
Under 1900-talet utvecklades utrustning och tekniker, vilket gjorde sporten avsevärt<br />
mycket säkrare. Exempelvis lanserades nylonrepen under perioden efter andra<br />
världskriget, vilka gjorde att man kunde räkna med att överleva ett fall, något som knappast<br />
gällde så länge rep av naturmaterial användes (Wheelock, 1967). Mot slutet av 1980-talet<br />
började inomhusklätterväggar, som i och för sig funnits sedan 1960-talet (Meldrum &<br />
Royle, 1970), bli mer allmänt förekommande. Dessa medförde två nya steg i sportens<br />
utveckling. För det första blev det möjligt att tävla i klättring eftersom det plötsligt var<br />
möjligt att kontrollera att ingen av tävlingsdeltagarna hade någon föregående kännedom<br />
om väggen. För det andra började klättring, genom inomhusväggarnas lättillgänglighet,<br />
säkra miljö och kontrollerade klimat, bli mer av en allemanssport (British Mountaineering<br />
Council, 1988).<br />
3
Som sagts tidigare kan man tänka sig att lusten att klättra är ett mer eller mindre<br />
universellt mänskligt drag, åtminstone om man ser till barns aktiviteter. Men även vuxna<br />
tycks fascineras av företeelsen, oavsett om man själv är utövare eller inte. En indikation på<br />
detta intresse är den rika litteratur som finns om klättring: expeditionsberättelser,<br />
biografier och äventyrsskildringar (Neate, 1986). Det förefaller för mig rimligt att anta, att<br />
denna fascination åtminstone till en del har att göra med en nyfikenhet på vad det är som<br />
driver människor att hålla på med något så till synes irrationellt, men samtidigt lockande<br />
och spännande.<br />
Vad är klättring – Definitioner<br />
De flesta människor kan nog känna igen en klättrare när de ser en. Men om man tänker<br />
efter inser man lätt att klättring inte är helt lätt att definiera på ett avgränsat sätt. Om man<br />
exempelvis väljer underlagets lutning som kriterium, är det då så, att det vid 57° lutning<br />
fortfarande handlar om vandring, men att det vid 58° lutning handlar om klättring<br />
Klättrarna själva definierar klättring efter olika kriterier (Calleberg, 1994), och<br />
eftersom en del av dessa termer återkommer i intervjusvaren återges dessa definitioner här.<br />
Ett kriterium är det medium klättringen bedrivs på: Inomhusklättring, klippklättring,<br />
isklättring, snöklättring samt mixad klättring, vilket innebär klättring på en blandning av<br />
klippa, is och snö. Här finns också subkategorier beroende på exempelvis bergart.<br />
Ett annat klassificeringssystem utgår från storleken på det man klättrar på. Dessa<br />
beskrivs här efter gradvis ökande storlek: Bouldering innebär klättring nära marken, på<br />
stenblock och mindre väggar. Klippklättring bedrivs på väggar upp till något hundratal<br />
meters höjd. Big-wall-klättring bedrivs på stora väggar som tar en eller flera dagar i<br />
anspråk. Alpinism innebär klättring i större berg, kanske upp till 5 000-6 000 meters höjd.<br />
Slutligen finner vi expeditionsklättring i riktigt stora berg i Himalaya, Anderna, Alaska och<br />
liknande.<br />
Ett tredje sätt att klassificera klättringen är efter hur utrustningen används:<br />
Soloklättring är all form av ensamklättring, med eller utan utrustning. Fri solo däremot<br />
innebär att ingen utrustning, förutom klätterskor, används. Friklättring ägnar man sig åt<br />
om man använder utrustningen enbart för att stoppa ett eventuellt fall, men aldrig belastar<br />
den för att vila eller förflytta sig uppåt. Artificiell klättring eller aidklättring är all klättring<br />
där utrustningen belastas med kroppsvikt, oavsett om det är för att vila eller för att förflytta<br />
sig uppåt.<br />
Inom klippklättringen skiljer man också mellan två olika typer av klättring beroende<br />
på vilka säkringsmedel som används: Vid sportklättring kopplar klättraren repet i<br />
förplacerade bultar, vilka ofta sitter i hål som borrats i berget. Sportklättring kräver med<br />
andra ord att klätterturerna iordningställts i förväg. Vid trad-klättring säkrar sig klättraren<br />
själv, med olika typer av kilar som placeras i naturliga sprickor i berget. Trad-klättraren<br />
kan därför röra sig i jungfrulig terräng och lämnar knappast heller några spår efter sig.<br />
Vilka kan ha intresse av att förstå klättrares motivation<br />
Även för de som själva klättrar – och inte minst för deras anhöriga – är det många gånger<br />
oklart vilka motiven är som driver dem. Många upplever säkert att klättring är kul och<br />
något som de vill ägna sig åt, utan att för den skull försöka vilja särskilja vilka<br />
komponenter denna drivkraft består av. Bartlett (1993) har gjort ett sådant försök och<br />
därvid identifierat en rad komponenter, vilka skildras i skönlitterär form.<br />
Klättring används också som metafor i olika sammanhang. Inte minst är det ett<br />
inslag vid olika typer av så kallade ”kick-off”-arrangemang och konferenser.<br />
4
Parallellerna mellan att bestiga ett berg och att driva ett företag är uppenbara: Det finns ett<br />
tydligt mål, man är en grupp som måste samarbeta för att nå målet, det finns risker längs<br />
vägen och man vidtar vissa säkerhetsåtgärder för att försöka hålla riskerna under kontroll.<br />
I sammanhang där klättring används som metafor på detta vis torde det finnas ett värde i<br />
att förstå de olika komponenterna i motivationen. Det finns personer, för vilka klättringen<br />
upplevs som så viktig, att de viger sitt liv åt den (t.ex. Buhl, 1956; Bonington, 1966;<br />
Heckmair, 1975; Hill, 2002). För arbetsgivare och chefer borde det därför vara värdefullt<br />
att förstå vilka komponenter som krävs för att en aktivitet ska bli så betydelsefull för en<br />
person.<br />
Det finns ytterligare ett sammanhang där en förståelse av klättrares motivation torde<br />
vara av värde, nämligen turismindustrin. För att en arrangör av äventyrsresor, kurser och<br />
liknande ska kunna möta kundernas behov och marknadsföra sig på ett framgångsrikt sätt<br />
är det helt nödvändigt att de förstår vilka typer av upplevelser kunderna är ute efter. De<br />
behöver även förstå vilken grad av autonomi kunderna eftersträvar, vilka risker kunderna är<br />
beredda att ta, och så vidare (Weber, 2001).<br />
Motivationsbegreppet<br />
Motivation är ett begrepp som inte är helt lätt att ringa in. Det finns för närvarande minst<br />
32 olika motivationsteorier, vilka var och en innefattar sin egen definition av begreppet<br />
(Roberts, 2001). Roberts (2001) föreslår själv att motivation definieras som en persons<br />
läggning, sociala variabler och/eller kognitioner som spelar in när personen ger sig i kast<br />
med en uppgift i vilken han eller hon utvärderas, tävlar med andra eller försöker uppnå<br />
någon slags prestationsnivå. Det förutsätts då att individen är ansvarig för uppgiftens<br />
utförande och att någon slags utmaning är inbyggd i uppgiften. Ryan och Deci (2000), å<br />
andra sidan, föreslår en betydligt kortare definition: Att vara motiverad betyder att ha motiv<br />
för att handla. Det är en definition som är så bred att den kan omfatta snart sagt hela<br />
ämnesområdet psykologi. Detta behöver inte vara någon nackdel i en studie där<br />
frågeställningen handlar om varför människor klättrar i berg. En sådan definition gör att<br />
undersökaren kan förhålla sig förutsättningslöst till ämnet. Det är denna breda definition<br />
av motivation jag har valt som utgångspunkt för den här undersökningen.<br />
Att begreppet motivation ofta används på ett vagt sätt, och de definitioner som ges<br />
ofta är breda, är kanske också förklaringen till den flora av motivationsteorier som finns.<br />
Roberts (2001) menar att en motivationsteori värd namnet bör kunna förklara såväl varför<br />
en individ känner lust och energi inför något, som riktningen och regleringen av beteendet.<br />
Här ska inte i detalj redogöras för samtliga motivationsteorier, men en kort genomgång<br />
kan vara på sin plats. Framför allt bör då de teorier som har använts i tidigare studier av<br />
klättrares motivation lyftas fram eftersom många av de klassiska motivationsteorierna som<br />
beskrivs i litteraturen (se till exempel Furnham, 1997) är utvecklade inom arbetslivets<br />
psykologi. Inom arbetslivet finns, till skillnad från klättringen, formaliserade system för<br />
makthierarkier och för belöning av prestation och därför är sådana motivationsteorier inte<br />
tillämpliga för att förstå klättrares motivation.<br />
Flera av de teorier som kommer att presenteras är inte motivationsteorier i egentlig<br />
bemärkelse. Exempelvis är varken den biologiska förklaringsmodellen eller teorier om<br />
personlighetsdrag några motivationsteorier. Trots detta har jag valt att ta med sådana<br />
teorier ändå, eftersom jag tror att de kan bidra till en både bredare och mer fördjupad<br />
förståelse för vad som driver en klättrare.<br />
Inre och yttre motivationsfaktorer<br />
Motivationsfaktorer kan vara inre eller yttre (Deci & Ryan, 1985). De relativa betydelserna<br />
av inre och yttre motivationsfaktorer i sportsammanhang diskuteras utförligt av bland<br />
5
andra Vallerand (2001). Med yttre motivation menas, enkelt uttryckt, att människor<br />
handlar då det leder till ett synligt resultat eller en belöning (Ryan & Deci, 2000).<br />
Prestationer inom klippklättring leder sällan till några materiella belöningar, varför yttre<br />
motivatorer torde vara av mindre vikt i detta sammanhang (Robinson, 1985).<br />
Inre motivationsfaktorer, å andra sidan, är relaterade till sådant som individen gör för<br />
sin egen skull, av fri vilja, utan att vara kontrollerad, och utan några synliga belöningar<br />
(Deci & Ryan, 1985). Bland de motivationsteorier som behandlar inre motivationsfaktorer<br />
återfinns bland annat behovsteorierna, vilka antar att motivation att handla uppstår ur inre<br />
behov som vi strävar efter att tillfredsställa. Till denna grupp kan hänföras några för<br />
många välbekanta teorier som exempelvis Hertzbergs tvåfaktorteori och Maslows<br />
behovstrappa, vilka dock till stor del saknar empiriskt stöd (Furnham, 1997).<br />
Biologisk förklaringsmodell<br />
Både de äldsta och några av de yngsta teorierna i detta sammanhang är de som kan<br />
betecknas som mekanistiska eller deterministiska teorier. En modern förklaringsmodell,<br />
som beaktats i flera studier av bland andra klättrare, är den biologiska. Den biologiska<br />
förklaringsmodellen kan synas helt malplacerad i en kvalitativ studie som denna, där inga<br />
fysiologiska mätningar görs. Trots detta inkluderar jag en summarisk beskrivning av<br />
teorin. Jag anser att det är en teori som bör nämnas för helhetsbildens skull eftersom den<br />
ofta nämns i undersökningar av klättrares motivation (exempelvis i Arnegård, 1996a; Ek &<br />
Ternander, 1996).<br />
Den utgör en mekanistisk och i hög grad deterministisk förklaring. I denna modell har<br />
enzymet MAO, monoaminooxidas, en central roll. MAO är det enzym som bland annat<br />
metaboliserar neurotransmittorn 5-hydroxy-tryptamin (5-HT), mer känt som serotonin. I<br />
flera studier har man funnit samband mellan låga halter MAO och impulsivitet och<br />
risktagande (Fowler, von Knorring & Oreland, 1980; Oreland, 1994), vilket man tolkar<br />
som att låg MAO-halt orsakar ett högriskbeteende. Även om detta är ett kausalt samband,<br />
vill jag hävda att det ändå inte räcker som förklaring till att människor klättrar i berg med<br />
mindre än att man accepterar att de som söker sig till klättringen gör det för just riskens<br />
skull. Detta är inte alls självklart, tvärtom har det i flera studier demonstrerats att risk inte<br />
är ett självändamål för de flesta utövare av äventyrsidrotter (Ewert, 1985; 1993; 2001). I<br />
själva verket spelar risken en ganska liten roll. Visserligen förefaller det vara så, att<br />
klättrare tenderar att söka svårare utmaningar i takt med att deras färdigheter och förmågor<br />
utvecklas (Bratton, Kinnear & Koroluk, 1979). Ewert och Hollenhorst (1994) noterar<br />
dock att fastän utövare av äventyrsidrott söker stegra utmanings- och svårighetsgraden<br />
söker de paradoxalt nog inte nödvändigtvis öka risknivån. Vad de i själva verket vill är att<br />
matcha sina förmågor och sin kompetens med risken i situationen. Man skulle alltså<br />
kunna säga att äventyrsidrotten utgör ett sökande efter kompetens med en värdering av<br />
risk och fara (Ewert & Hollenhorst, 1989).<br />
Psykodynamiska förklaringsmodeller<br />
Till gruppen av deterministiska teorier kan man också räkna de psykoanalytiska teorierna.<br />
Många moderna motivationsforskare som studerat bland annat klättrare avfärdar närmast<br />
schablonmässigt detta synsätt. De hänvisar till psykoanalytiska förklaringsmodeller från<br />
första halvan av 1900-talet. Enligt denna förklaringsmodell klättrar människor, eller<br />
snarare män, i berg för att söka risken. Detta risktagande, med vilket klättring ofta<br />
förknippas, kan ses som ett kontrafobiskt beteende, ett uttryck för en dödsdrift eller<br />
bortträngda känslor av manlig otillräcklighet (Slanger & Rudestam, 1997; Llewellyn,<br />
2003). En sådan argumentation är, som sagt, gammalmodig och bottnar i ett klassiskt<br />
Freudianskt synsätt. De psykodynamiska teorierna har utvecklats, och man kan<br />
6
argumentera för att åtminstone vissa psykodynamiska begrepp kan vara användbara för att<br />
förstå klättrares motivation.<br />
Ett sådant begrepp är lek. Vid en ytlig betraktelse kan det vara lätt att få för sig att<br />
barns lek är ett harmlöst och oviktigt tidsfördriv, inget annat. Winnicott (1995) har dock<br />
påpekat att det långt ifrån förhåller sig på detta vis. Leken är viktig, menar han. Leken<br />
befrämjar utvecklingen och därmed hälsan, och leken tränar oss i att relatera till andra och<br />
leder därmed fram till grupprelationer. Leken är, säger Winnicott vidare, något som inte<br />
försiggår endast inom en person, lekområdet är inte den inre psykiska verkligheten. Det<br />
ligger utom personen, men lekområdet är inte heller detsamma som den yttre verkligheten.<br />
Leken försiggår, menar han, i något slags mellanområde. Winnicott använder uttrycket ett<br />
potentiellt rum, där vi kan välja om vi vill vara eller ej. Ska man försöka relatera detta till<br />
klättringen, kan man tänka på en soloklättrare, det vill säga en som klättrar ensam. Om det<br />
bara handlade om en inre verksamhet skulle ju själva klättringen knappast behövas.<br />
Klättringen är alltså något som försiggår utanför personen, men samtidigt är upplevelserna<br />
av den inre. Man kanske alltså skulle kunna hävda att klättringen försiggår i ett sådant<br />
potentiellt rum. Winnicott säger vidare: ”Det viktigaste med lekandet är alltid svårigheten<br />
att avväga samspelet mellan den personliga verkligheten och upplevelsen av kontroll över<br />
yttre objekt.”<br />
Winnicott, som var psykoanalytiker, ser den vuxnes lekutrymme eller mellanområde<br />
som det utrymme man rör sig inom under en psykoterapi. Det är ett utrymme för kreativa<br />
processer, där idéer kan prövas och livsberättelser och tolkningar av livshändelser kan<br />
formas och omformas. Kreativiteten i klättring handlar inte bara om att lösa<br />
säkerhetsmässiga problem eller att rent fysiskt förflytta sig uppför en brant bergvägg. Jag<br />
vill hävda att i lika hög utsträckning handlar den om att finna sätt att hantera rädsla och<br />
ambivalenta känslor. Jag skulle därför vilja argumentera för att klättring, åtminstone i<br />
någon mån, kan ses som en lek i Winnicotts termer.<br />
Winnicott talar om en upplevelse av kontroll, och vad är det klättraren gör om inte<br />
skapar en illusion av kontroll. Denna illusion håller så länge inget oförutsett inträffar, så<br />
länge vädret är bra, inga grepp lossnar och klättraren inte faller. Nu är ju detta inte en<br />
idealisk värld, utan nederbörd förekommer, grepp lossnar och klättrare faller, och då måste<br />
illusionen realitetsanpassas. Ser man det på detta vis förefaller klättringen för mig ha en<br />
smått terapeutisk funktion när det gäller realitetsprövning av illusionen av kontroll över<br />
den yttre verkligheten. Samtidigt kan man se denna illusion av kontroll som en typ av<br />
omnipotensfantasi, vilket för oss till ett annat begrepp inom det psykodynamiska fältet:<br />
narcissism.<br />
Narcissism är ett ord som är något av var mans egendom, men samtidigt är det en<br />
term som används på ett ganska flytande sätt. Detta gäller nog dessvärre inte bara lekmän,<br />
för varför skulle annars så mycket vara skrivet om ämnet Efter ord som ”jaget”, ”detet”,<br />
”överjaget” och termer för olika intrapsykiska försvar är ”narcissism” det vanligaste<br />
ordet i den psykoanalytiska litteraturen (Bo Sigrell, personlig kommunikation, 2002-03-<br />
21). Sigrell (1994) är en av dem som bidragit till denna litteratur, och här kan vi hämta en<br />
del information när det gäller att förstå den narcissistiska problematiken, eller de<br />
narcissistiska försvarsmönstren om man så vill.<br />
Mycket kortfattat utgörs de narcissistiska försvaren, liksom vid borderlinetillstånd,<br />
av förnekande, klyvning (i ont och gott, fiende eller vän, och så vidare) och projicering av<br />
oönskade sidor av en själv på andra. Dessutom tillkommer för en person med<br />
narcissistiska drag ett grandiost själv. Syftet för alla intrapsykiska försvar, hur maladaptiva<br />
de än må vara, är att skydda sig mot psykisk smärta. I narcissistens fall är syftet att skydda<br />
sig mot skam. En sådan person är helt enkelt livrädd att inte duga, och har därför ett starkt<br />
behov av att bli beundrad och få uppskattning samtidigt som han är oerhört känslig för<br />
7
kritik och har mycket svårt att medge egna fel och brister. En narcissist blir därför också<br />
lätt uttråkad och drabbas av en gnagande tomhetskänsla om inte den förhöjda självkänslan<br />
får tillräcklig stimulans. En person med narcissistiska karaktärsdrag har innerst inne inte<br />
alls en så bra självkänsla som han försöker ge intryck av att ha. Detta försöker han<br />
kompensera bland annat genom att förringa och förakta andra, speciellt sådana som han i<br />
något avseende uppfattar som svagare eller sämre. Genom att på detta sätt ”trycka ner”<br />
andra framstår han själv, åtminstone i sina egna ögon, som relativt sett bättre. Han har<br />
vidare en rädsla för att bli beroende av andra – samtidigt som han egentligen längtar efter<br />
närhet – och utnyttjar relationer i första hand för egna syften. Han ägnar sig också åt<br />
fantasier om framgång, makt, styrka, begåvning, skönhet, med mera, och han har en<br />
grandios känsla av att vara en betydande person som förtjänar särbehandling och bör bli<br />
beundrad och betraktad som speciell. Varje antydan från andra om att den bild han har av<br />
sig själv inte stämmer uppfattas som en våldsam kränkning, som kan utlösa såväl raseri<br />
som känslor av skam och förödmjukelse (Sigrell, 1994; McWilliams, 2001).<br />
Den bild som här helt kortfattat målats upp av den narcissistiske personen ger<br />
intrycket av en person som är omöjlig att umgås med. Så behöver dock inte vara fallet.<br />
Betraktad på lite avstånd kan en sådan här person framstå som både charmerande,<br />
kompetent och framgångsrik, vilket de i och för sig också kan vara. Det behöver alltså inte<br />
alls handla om en person som omgivningen uppfattar som ”störd”. Det är stor skillnad<br />
mellan att lida av en narcissistisk personlighetsstörning och att i större eller mindre<br />
utsträckning ha narcissistiska försvarsmönster som en del av sin karaktär. (Sigrell, 1994).<br />
Patologisk narcissism skapar, som beskrivits, problem, medan den normala, sunda<br />
narcissismen leder till att vi försöker leva våra liv så att vi känner oss nöjda med oss själva<br />
(McWilliams, 2001).<br />
Ett annat begrepp, och ett fenomen som studerats ingående, är så kallad attachment,<br />
eller anknytning på svenska. Detta är sannerligen ingen motivationsteori, och det är i något<br />
av ett experimentellt syfte – för att se om begreppet kan tillför något – som jag inkluderar<br />
det här. Ursprungligen är detta en biologisk modell som härstammar från etologin och<br />
med termen attachment åsyftas den anknytning som för en hälsosam utveckling bör ske<br />
mellan mor och barn (Crain, 1992; Fonagy, 2001). Fenomenet tycks dock mer universellt,<br />
och i terapisammanhang talas om den anknytning som sker till terapeuten, något som kan<br />
uppfattas som en viktig del i det som betecknas ”terapetisk allians” (Gordan, 1996). Om<br />
nu vårt behov av att känslomässigt knyta an till andra är universellt kan man möjligen<br />
förstå en del av tjusningen med klättring utifrån det starka band som finns mellan två<br />
klättrare. Det är ju bokstavligen så att den ene klättraren, den som hanterar repet och<br />
därigenom säkrar den andre, har den andres liv i sina händer. Detta kräver total tillit<br />
klättrarna emellan. Repet som förbinder de båda klättrarna är ju också en tydlig metafor<br />
för detta oerhört starka band som växer fram.<br />
Ytterligare en grupp av i någon bemärkelse deterministiska – men knappast<br />
mekanistiska – teorier, som använts för att förstå klättrares motiv, är<br />
personlighetsteorierna. Dessa kommer att diskuteras lite längre fram.<br />
Identitetsutveckling<br />
En annan faktor som möjligen kan bidra till förståelsen av klättrares motivation är behovet<br />
av att skapa en identitet. Behovet av att skapa en identitet är förmodligen störst under<br />
adolescensen. Under denna period minskar föräldrarnas inflytande och många ungdomar<br />
söker här efter förebilder som de tillfälligt eller mera långvarigt försöker efterlikna<br />
(Erikson, 1971), men under hela livet har människor ett behov av att känna tillhörighet till<br />
och identifikation med en eller flera grupper (Forsyth, 1999). Robinson (1985) har<br />
undersökt denna senare möjlighet, men fann att den undersökta gruppen klättrare inte<br />
skilde sig från kontrollgruppen i detta avseende. Av de undersökta angav 57% att de inte<br />
8
ursprungligen sökte sig till klättringen för att få känna tillhörighet. Däremot angav 70% att<br />
de relationer de skapat genom klättringen var en viktig faktor för deras fortsatta<br />
engagemang i sporten. Groves (1987) menar dock att individens behov av att skapa en<br />
identitet för sig själv, något som definierar vem man är, mycket väl kan vara en faktor som<br />
bidrar till att förklara varför personer söker sig till olika typer av risksporter.<br />
Peak experience och flow<br />
Ett begrepp, som i många sammanhang används för att beskriva en speciell typ av<br />
upplevelse, bland annat hos klättrare och andra sportutövare, är flow (Csíkszentmihályi,<br />
1975; 1992; Weber, 2001; Kimiecik & Jackson, 2002). Flow, som kan sägas utgöra en<br />
slags optimal upplevelse, och torde därför höra till de inre motivationsfaktorerna.<br />
Flowbegreppet kan vidare sägas vara en vidareutveckling av begreppet peak experience<br />
som beskrevs av Maslow redan 1968. Maslow definierade en peak experience som ett<br />
ögonblick av fullständig lycka och tillfredsställelse. Härigenom kan en peak experience<br />
sägas vara mycket snarlik en flowupplevelse, även om det kan vara möjligt att uppleva en<br />
peak experience utan en samtidig flowupplevelse. Cirka 75% av undersökta idrottsmän<br />
(Kimiecik & Jackson, 2001) menade att en peak experience alltid involverar flow eller vice<br />
versa. Den starkaste gemensamma nämnaren mellan de båda begreppen förefaller vara<br />
upplevelsen av glädje (Kimiecik & Jackson, 2001). Som kommer att beskrivas nedan är<br />
dock flow ett mycket mer sammansatt fenomen. Flow är också mer av ett<br />
medvetandetillstånd än ett kort ögonblicks upplevelse.<br />
Csíkszentmihályi (1992) definierar flow som ett förändrat medvetandetillstånd som<br />
innefattar följande dimensioner: 1) Flow uppträder när en person ägnar sig åt en aktivitet<br />
som innebär en utmaning, det vill säga uppgiftens svårighetsgrad precis motsvarar<br />
personens handlingsförmåga. Om uppgiften är för svår kommer personen att känna<br />
ängslan, medan om uppgiften är för enkel, alltså om utmaningen är för liten, kommer<br />
personen att känna leda. Om däremot utmaningens nivå är precis rätt, kommer personen<br />
att befinna sig i ”flowkanalen” (Figur 1).<br />
9<br />
∞<br />
Hög<br />
Ängslan<br />
Flowkanal<br />
Utmaning<br />
Låg<br />
Tristess<br />
0<br />
Låg<br />
Förmåga<br />
Hög<br />
∞<br />
Figur 1. Flow uppträder vid rätt balans mellan utmaningens<br />
svårighetsgrad och förmåga. Efter Csikszentmíhályi (1992).<br />
2) Flow innebär en sammansmältning av handling och medvetande. Med detta menas att<br />
personen blir så uppslukad av det han eller hon håller på med att personens handlingar blir<br />
spontana, nästan automatiska. Personen slutar vara medveten om sig själv som skild från<br />
aktiviteten. 3) Det finns tydliga mål och feedback. Dessa två dimensioner hänger ihop.<br />
När en person känner till och förstår målen med en aktivitet är det lättare för honom eller<br />
henne att bli totalt uppslukad och engagerad i aktiviteten. Tydliga mål gör det också lättare
att processa feedback, som då utgör en indikation på i vilken utsträckning handlingarna<br />
leder mot målet. 4) Total koncentration på uppgiften. Csíkszentmihályi menar att när<br />
målen är tydliga, feedbacken är relevant och balansen mellan utmaning och förmåga är den<br />
riktiga kommer personens hela uppmärksamhet att riktas mot uppgiften. 5) En känsla av<br />
kontroll. Detta avser att ha en upplevelse av kontroll såväl över potentiella risker som över<br />
utgången av en situation. Samtidigt upplever sig personen paradoxalt nog släppa<br />
kontrollen, eftersom hans eller hennes handlingar utförs nära nog automatiskt. 6) Förlust<br />
av självmedvetande. Självets frånvaro i medvetandet hos en person i flow innebär dock inte<br />
att han eller hon inte är medveten om vad som händer i kropp och psyke, snarast tvärtom.<br />
Vad det innebär är alltså snarare att självet är fullt fungerande, men är inte medvetet om<br />
detta. 7) Förändrad tidsupplevelse. Tidsupplevelsen förvrängs i flowtillstånd så, att<br />
personen i efterhand inte kan avgöra hur lång tid som förflutit. 8) En autotelisk upplevelse.<br />
Med detta avser Csíkszentmihályi att en flowupplevelse i sig själv är så belönande att den<br />
blir ett självändamål.<br />
Den eventuella betydelsen av flow för klättrares motivation diskuteras förhållandevis<br />
sparsamt i litteraturen. Företrädesvis är det Csíkszentmihályi själv (1975; 1992) som för<br />
den diskussionen, även om han, liksom Weber (2001) och Arnegård (2002), låter<br />
diskussionen omfatta en rad olika sporter. I endast ett fåtal studier (Ek & Ternander,<br />
1996; Slanger & Rudestam, 1997; Della Fave et al., 2003) diskuteras flowupplevelsens<br />
betydelse som en av en rad motivatorer av betydelse för att förstå specifikt klättrare.<br />
Arousal, stress och anxiety<br />
Termerna arousal, stress och anxiety är återkommande begrepp i den idrottspsykologiska<br />
litteraturen trots att de endast är indirekt kopplade till motivation. Det finns en tydlig sådan<br />
koppling mellan arousal och den sociala inlärningsteorin om upplevd självförmåga (self<br />
efficacy), som beskrivs längre fram. Det antas att individens bedömning av den egna<br />
förmågan påverkas av arousalnivån (Slanger & Rudestam, 1997). Ofta används begreppen<br />
arousal, stress och anxiety på ett vagt sätt, som om de närmast vore utbytbara begrepp<br />
(Gould, Greenleaf & Krane, 2002). Därför kan det vara av värde att definiera begreppen<br />
tydligare.<br />
Arousal kan närmast översättas till det svenska ordet aktivering, med vilket menas ett<br />
tillstånd av ökad uppmärksamhet, ökad vakenhet och vaksamhet och/eller känslomässig<br />
upphetsning (Egidius, 1997). Gould et al., (2002) menar också att det finns en kroppslig<br />
sida av arousal, en beredskap för fysiskt handlande. Begreppet anxiety motsvaras<br />
ungefärligen av de svenska orden ångest och ängslan och syftar på den reaktion som<br />
uppkommer då omgivningens objektiva krav upplevs som hotfulla. Det vill säga när<br />
individen uppfattar en obalans mellan krav och den egna förmågan att leva upp till kraven<br />
(Gould et al., 2002; Egidius, 1997). Med andra ord kan en ångestreaktion bli följden av<br />
den nervositet och de spänningar som är resultatet av aktivering.<br />
Termen stress används ofta på ett felaktigt sätt, ibland som om den vore synonym<br />
med ångest (Gould et al., 2002). Begreppsförvirringen beror på att termen stress kan<br />
definieras på ett flertal olika sätt. Den kan definieras som en stimulusvariabel, den kan<br />
definieras som en responsvariabel eller som någon mellanliggande variabel, som<br />
exempelvis har med tolkningen av en situation att göra, och slutligen kan den definieras<br />
som en process. Processdefinitionen är den som föredras av många idrottspsykologer och<br />
innebär att stress definieras som en avsevärd obalans mellan (omvärlds-) krav och<br />
responskapacitet, under omständigheter där ett misslyckande att leva upp till kraven har<br />
konsekvenser av betydelse (Gould et al., 2002).<br />
En faktor som ofta uppmärksammas i studier av klättrare är risk (Llewellyn, 2003).<br />
Att risken lätt kommer i fokus för någon som inte själv klättrar tror jag delvis kan<br />
10
förklaras av det till synes irrationella i att frivilligt utsätta sig för ett visst mått av risk utan<br />
synbarliga yttre belöningar. Klättrarna själva anger ju, som tidigare påpekats, sällan risken<br />
som ett primärt motiv (Ewert, 1985; 1993; 2001). Samtidigt beskriver klättrarna också<br />
risken som en essentiell del av sporten, utan vilken klättringen skulle vara en platt och<br />
livlös verksamhet (Bartlett, 1993). Bland forskare tycks dock råda en enighet om att risken<br />
kan betraktas som ett verktyg för att uppnå olika mål. Däremot går åsikterna isär<br />
beträffande exakt vilken funktion risken fyller. Några menar att risken fyller en<br />
arousalhöjande funktion (Ellis, 1973; Gould & Tuffey, 1996), några anser att risken bidrar<br />
till självdefinition och en känsla av autonomi (Frederick & Ryan, 1995), och ytterligare<br />
andra hävdar att risken är ett viktigt verktyg för att skapa flowupplevelser (Della Fave et al.,<br />
2003).<br />
Ofta ses prestation som en funktion av aktivering, liknande ett upp-och-nervänt U<br />
(Figur 2). Detta innebär att en för låg eller en för hög aktivering leder till sämre prestation<br />
än en aktiveringsnivå som är “lagom” (Gould, Greenleaf & Krane, 2002). På senare tid<br />
har dock denna modell kritiserats, då det har observerats att prestationssänkningen bortom<br />
den optimala aktiveringsnivån inte symmetriskt liknar uppgången i början av kurvan. Det<br />
som iakttas är en dramatisk, närmast katastrofal nedgång i prestation bortom en viss punkt,<br />
vilket har tolkats som resultatet av en ångeststegring (Gould et al., 2002).<br />
11<br />
Prestation<br />
Aktivering<br />
Figur 2. Den upp-och-nervända U-modellen för sambandet mellan<br />
arousal och prestation. Efter Gould et al., (2002).<br />
Denna observation, att handlingsförmågan minskar med ökad aktivering, och vice versa,<br />
har bekräftats även i studier av klättrare (Hardy & Whitehead, 1984). Hardy & Whitehead<br />
(1984) visade också att en ökning i aktivering inte nödvändigtvis leder till en<br />
ångeststegring, varför det inte är korrekt att sätta likhetstecken mellan aktivering och<br />
ångest.<br />
En annan teori som anknyter till området ångest och dess inverkan på prestationen<br />
är Smith & Apters så kallade ”reversal”-teori från 1975 (Gould et al., 2002; Howard,<br />
Tay, Ling & Toh, 2002). Teorin försöker förklara sambandet mellan aktivering och affekt,<br />
och kan kort beskrivas enligt följande. Sambandet mellan aktivering och affekt kan se<br />
olika ut beroende på den kognitiva tolkning individen gör av den aktuella aktiveringsnivån.<br />
En hög aktiveringsnivå kan tolkas som upphetsning (behagligt) eller ångest (obehagligt),<br />
och på analogt sätt kan en låg aktiveringsnivå tolkas som avspänning (behagligt) eller<br />
tristess (obehagligt). Tolkningen av affekten som behaglig eller obehaglig kallas för<br />
hedonisk ton (Figur 3).
12<br />
Behaglig<br />
Avspänning<br />
Upphetsning<br />
Hedonisk<br />
ton<br />
Obehaglig<br />
Tristess<br />
Ångest<br />
Låg<br />
Aktivering<br />
Hög<br />
Figur 3. Sambandet mellan aktivering och affekt i reversal-teorin.<br />
Efter Gould et al., (2002).<br />
Varje kurva representerar ett metamotivationstillstånd, med vilket menas det sinnestillstånd<br />
utifrån vilket en person tolkar sin motivation vid en given tidpunkt (Gould et al., 2002).<br />
Termen ”reversal” hänför sig till att man noterat att en persons metamotivationstillstånd<br />
plötsligt kan skifta från den ena kurvan till den andra. Teorin säger vidare att<br />
metamotivationstillstånd alltid förekommer parvis som motsatser, där bara ett tillstånd i<br />
varje par är aktivt åt gången. Det teliska tillståndet karakteriseras av allvar och<br />
målmedvetenhet, medan det parateliska tillståndet karakteriseras av lekfullhet och aktivitet.<br />
Det parateliska tillståndet tänker man sig även är aktiveringssökande, medan det teliska<br />
tillståndet är aktiveringsundvikande (Gould et al., 2002). Teorin omfattar ytterligare tre<br />
sådana par, av vilka paret konformistiskt respektive negativistiskt tillstånd, tillsammans<br />
med paret telisk-paratelisk, förefaller vara de som bäst karakteriserar klättrare (Howard, et<br />
al., 2002). Konformistisk innebär en tendens att följa etablerade normer och omvänt<br />
betyder negativistisk en tendens att reagera på, eller ta avstånd från etablerade normer.<br />
Howard et al. (2002) fann att klättrare utmärktes av den metamotivationella blandningen<br />
paratelisk negativism. Dessa fynd stämmer också väl överens med Levensons (1990)<br />
observation att klippklättrare är mer sociala och mindre strukturbundna än genomsnittet.<br />
Personlighetsdrag och sinnestillstånd<br />
Andra forskare har intresserat sig för klättrares personlighetsdrag (traits) och<br />
sinnestillstånd (states). Traits eller personlighetsdrag ses som något som är bestående över<br />
tid och är abstrakt i den bemärkelsen att man måste sluta sig till dem från en persons<br />
beteende. Man kan tänka sig dem som tendenser att reagera på ett visst sätt, en persons<br />
typiska eller vanliga sätt att agera på. States eller sinnestillstånd ses å andra sidan som<br />
kortlivade företeelser som manifesterar sig på ett konkret sätt och därför är lätt<br />
observerbara. Om traits är tendenser att bete sig på ett visst sätt så är states de faktiska<br />
beteendena som förekommer i specifika situationer (Vealey, 2002).<br />
Jag tänker mig att det finns en koppling mellan klätterförmåga och motivation. Jag<br />
föreställer mig följande samband: om klättringen går bra för en person, det vill säga om<br />
dennes förmåga är hög, blir upplevelsen av klättringen mer belönande. Med andra ord<br />
ökar motivationen. Man har funnit ett positivt samband mellan vissa personlighetsdrag och<br />
klippklättringsförmåga. Ett sådant drag är självkänsla (self esteem), som man också<br />
kunnat se att det ökar efter en lyckad klippklättringsupplevelse (Iso-Ahola et al., 1988). De<br />
personlighetsdrag för vilka man funnit ett sådant positivt samband med klätterförmåga är,<br />
förutom självkänsla, tävlingslystnad, perfektionism, livstillfredsställelse och sensation<br />
seeking (Freischlag & Freischlag, 1993). Man har också sett att individer med en kraftig
tendens till sensation seeking (high sensation seekers) har en uttalad tendens att<br />
underskatta risker (Bratton et al., 1979; Rossi & Cereatti, 1993).<br />
I en annan studie har Feher, Meyers & Skelly (1998) jämfört klättrare av hög<br />
respektive medelhög klättringsförmåga med varandra med avseende på personlighetsdrag<br />
och sinnestillstånd. De fann inga signifikanta skillnader mellan grupperna, vilket de inte<br />
heller gjorde i en jämförelse mellan könen. När de jämförde klättrare med andra kategorier<br />
av idrottsmän kunde man däremot notera vissa skillnader. De fann något större skillnader<br />
mellan klättrare och lagidrottare än mellan klättrare och idrottsmän från mer individuella<br />
grenar, men i stort sett liknade de uppmätta profilerna dock varandra. Den mest intressanta<br />
observationen var dock skillnaden i magnitud mellan svaren. Klättrarnas skattningar på<br />
självskattningsskalorna var mycket mer extrema än de övriga idrottsmännens, något som<br />
möjligen speglar klättersportens mer extrema karaktär (Feher et al., 1998).<br />
Sensation seeking<br />
Många forskare har intresserat sig för hur olika aspekter av personligheten inverkar på<br />
såväl val av idrott som utövandet av aktiviteten (Vealey, 2002; Llewellyn, 2003). En av de<br />
mest välkända personlighetsteorierna i detta sammanhang är Eysencks femfaktormodell,<br />
den så kallade Big Five teorin. Eysenck identifierade fem personlighetsfaktorer av<br />
betydelse: neuroticism, extraversion, öppenhet för erfarenhet, vänlighet och<br />
samvetsgrannhet (Hergenhahn & Olson, 1999; Vealey, 2002; Llewellyn, 2003). Missnöje<br />
med Eysencks modell föranledde Zuckerman att presentera en alternativ femfaktormodell.<br />
Denna innehåller faktorerna ”sociability” (ungefär social förmåga, besläktad med<br />
Eysencks extraversion), neuroticism-ångest, ”impulsive sensation seeking”, aggressionfientlighet<br />
och aktivitet (Hergenhahn & Olson, 1999; Llewellyn, 2003).<br />
Det personlighetsdrag som i undersökningar av klättrare rönt mest uppmärksamhet<br />
är impulsive sensation seeking. Enligt Zuckerman har detta personlighetsdrag fyra<br />
subtyper: 1) Spänning och äventyrssökande (Thrill and adventure seeking), vilket innebär<br />
en villighet att utsätta sig för fysiska risker och delta i högrisksporter. 2)<br />
Upplevelsesökande (Experience seeking), vilket innebär ett behov av nya och spännande<br />
upplevelser och även det är relaterat till olika typer av risktagande. 3) Avhämning<br />
(Disinhibition), vilket innebär en benägenhet att ta sociala risker och även att riskera sin<br />
hälsa genom till exempel ohämmat drickande eller tillfälliga sexuella kontakter. 4)<br />
Känslighet för tristess (Boredom susceptibility), vilket innebär en låg uttråkningströskel<br />
och ett monotoniundvikande beteende (Llewellyn, 2003) (Figur 4).<br />
13<br />
Sensation seeking<br />
Spännings- och<br />
äventyrssökande<br />
Upplevelsesökande<br />
Avhämning<br />
Känslighet för<br />
tristess<br />
Figur 4. De olika komponenterna i sensation seeking.<br />
Efter Llewellyn (2003).
Gomà i Freixanet (1991) bekräftar i en studie att begreppet sensation seeking<br />
personlighet, mätt med självskattning, är användbart för att förklara vissa personers<br />
deltagande i högrisksporter, dit även klättring hänförs. I Zuckermans begrepp finns, som<br />
framgår av begreppet ”impulsive sensation seeking”, en dimension av impulsivitet. Enligt<br />
Gomà i Freixanet (1991) kan dock personer som ägnar sig åt högriskaktiviteter<br />
klassificeras efter aktivitetens sociala betydelse: normativa (till exempel klättrare),<br />
prosociala (till exempel brandmän) och antisociala (till exempel beväpnade rånare).<br />
Sannolikt skiljer sig inte de normativa och de prosociala grupperna från<br />
normalbefolkningen vad gäller impulsivitet. Gomà i Freixanet (1991) drar bland annat<br />
utifrån detta vissa slutsatser om sensation seekers, bland andra de normativa och de<br />
prosociala. Dessa utmärker sig genom följande karakteristika: de har en hög grad av<br />
extraversion, de är emotionellt stabila, de uppträder konformt med sociala normer och de<br />
skaffar sig spänning och upplevelser på socialt accepterade sätt.<br />
Värdet av begreppet sensation seeking för att förstå klättrare har bekräftats av en rad<br />
olika forskare (Robinson, 1985; Cronin, 1991; Gomà i Freixanet, 1991; Rossi & Cereatti,<br />
1993; Jack & Ronan, 1997; Slanger & Rudestam, 1997; Llewellyn, 2003). Vissa forskare<br />
har dock valt att skapa egna, ganska snarlika begrepp. Exempelvis har Robinson (1985)<br />
definierat det han kallar för stress seeking, i vilket förutom sensation seeking ingår ”trait<br />
anxiety” (en över tid relativt stabil individuell benägenhet att känna ångest), ”need for<br />
achievement” (som styr beteendets riktning, kraft och uthållighet när individen vet att<br />
dennes prestation kommer att utvärderas) samt ”affiliation” (tendensen att söka upp,<br />
skapa och bibehålla sociala band med andra). I en undersökning av klättrare fann<br />
Robinson att de hade en större benägenhet för sensation seeking och en lägre<br />
ångestbenägenhet än kontrollgruppen. Däremot förelåg inga signifikanta skillnader mot<br />
kontrollgruppen vad gällde ”need for achievement” eller ”affiliation”.<br />
Self efficacy<br />
Begreppet sensation seeking och teorin kring det har, som beskrivits ovan, i många studier<br />
visat sig vara användbart för att förstå klättrares drivkrafter. Det finns dock en<br />
iögonfallande begränsning med teorin, nämligen att den inte kan förklara varför människor<br />
utsätter sig för risker i vissa sammanhang i livet men inte i andra. Den kan inte heller<br />
förklara den strävan efter att prestera och att uppnå ökad skicklighet som många klättrare<br />
själva anger som motiv (Slanger & Rudestam, 1997).<br />
Slanger & Rudestam (1997) föreslår att Banduras sociala inlärningsteori om<br />
upplevd (perceived) self-efficacy är användbar i för detta ändamål. Self-efficacy kan<br />
översättas till det svenska självförmåga och innebär tron på den egna förmågan att kunna<br />
hantera olika slags situationer (Egidius, 1997). Den upplevda självförmågan hänger endast<br />
delvis samman med den faktiska förmågan och ett optimalt fungerande kräver både<br />
förmåga och en tro på sin egen förmåga. Utfallet människor förväntar sig beror till stor del<br />
på deras bedömning av hur de kommer att prestera, och de tenderar att ge sig i kast med,<br />
och agera självsäkert i aktiviteter som de bedömer att de kan klara av. De kan då anta<br />
utmaningar som de upplever som intressanta och ge sig in i dem utan att känna oro.<br />
Istället för att störas av funderingar kring sin egen förmåga, kan de fokusera all energi på<br />
uppgiften (Slanger & Rudestam, 1997).<br />
En faktor som påverkar individens bedömning av självförmåga är aktiveringsnivån.<br />
En mycket hög aktiveringsnivå har en negativ effekt på upplevelsen av självförmåga<br />
(Slanger & Rudestam, 1997). Sensation seekers förefaller normalt ha en låg<br />
aktiveringsnivå (Farley, 1986), och om så är fallet synes det rimligt att anta att sensation<br />
seekers har en hög upplevd självförmåga. En regelbunden exponering för<br />
aktiveringshöjande situationer, med vilket alltså här förstås klättring, torde innebära dels att<br />
klättraren ges möjlighet att höja sin upplevda självförmåga genom erfarenheter av optimalt<br />
14
fungerande under klättring, och dels en möjlighet att habituera till situationen. En sådan<br />
habituering eller tillvänjning medför rimligen att aktiveringsnivån inte höjs så kraftigt även<br />
i situationer som skulle innebära en kraftig aktivering för den ovane (Slanger & Rudestam,<br />
1997). Den här antagna höjningen av upplevd självförmåga genom erfarenhet har<br />
bekräftats i flera studier (Iso-Ahola, LaVerde & Graefe, 1988; Lefebvre, 1980).<br />
Kvalitativa studier av klättrares motivation<br />
Det finns påfallande få helt öppna, förståelseinriktade intervjuundersökningar av klättrares<br />
motiv. I praktiskt taget samtliga av ovan refererade studier har undersökaren utgått från en<br />
teori och sedan testat dess användbarhet när det gäller att förstå klättrares motiv. De flesta<br />
av dessa studier har gjorts med personlighetsinventorier, självskattningsskalor och<br />
liknande. I något fall (Slanger & Rudestam, 1997) har man kompletterat den kvantitativa<br />
undersökningen med en mer öppen intervju, varvid man fann att de fem intervjuade<br />
klättrarna angav tre huvudmotiv. Dessa motiv var en önskan att uppnå större skicklighet,<br />
spänning och något författarna kategoriserar som en estetisk faktor.<br />
Breivik (1989) har i en studie av norska forspaddlare, klättrare och<br />
fallskärmshoppare undersökt motiven för utövande av det han klassificerar som<br />
risksporter. Han delade in de motiv han fann i tre grupper, där de viktigaste motiven var<br />
upplevelsen, lek, frihet och kamratskap. De näst viktigaste motiven var naturupplevelser, att<br />
testa sina gränser och hälsomässiga aspekter. Som mindre viktiga motiv bedömde han<br />
prestige, popularitet och berömmelse vara. Något som Breivik inte diskuterar är hur<br />
tolkningen påverkas av en sådan sammanslagning av utövare av så olika sporter. För mig<br />
känns det rimligt att argumentera för att såväl forspaddling som fallskärmshoppning i flera<br />
avseenden skiljer sig från klättring. Exempelvis är fallskärmshoppning oerhört mycket<br />
mer utrustningsberoende än klättring, och i både forspaddling och fallskärmshoppning är<br />
det sannolikt endast utövaren själv som drabbas av eventuella misstag. I klättring däremot<br />
är det däremot så, med undantag för soloklättring, att det är klätterpartnern som är ansvarig<br />
för att stoppa en fallande klättrare.<br />
Liknande argument kan anföras mot den hittills förmodligen största svenska studien<br />
inom området. Arnegård (1996a; 1996b) genomförde en enkätstudie av 161<br />
äventyrsidrottare, varav över 100 var klättrare. Huvudsyftena med studien var att kartlägga<br />
äventyrsidrottarnas socioekonomiska bakgrund, hur man socialiseras in i äventyrsidrott,<br />
huruvida äventyrsidrott kan ses som en livsstil och vilka motiv utövarna har. Denna<br />
enkätundersökning kompletterades sedan med 14 intervjuer, av vilka fem gjordes med<br />
klättrare. Dessvärre beskrivs mycket otydligt hur begreppskategoribildningen gjorts<br />
utifrån intervjusvaren. Snarast får läsaren intrycket att författaren endast sorterat in<br />
intervjusvaren i de begreppskategorier som erhölls vid bearbetningen av enkätsvaren. De<br />
svarskategorier Arnegård (1996a) beskriver är följande: Naturupplevelse, frihet och känsla,<br />
spänning och utmaning, mentalt och fysiskt krävande, kamratskap och gemenskap,<br />
adrenalinkick, självständighet och oberoende samt risker och faror. Enkätundersökningen<br />
i Arnegårds (1996a; 1996b) studie är ambitiöst utförd. Begränsningen med en enkätstudie<br />
är dock att man svårligen får svar som ligger utanför de som enkätkonstruktören tänkt sig.<br />
Därför går det inte att utesluta att en annorlunda bearbetning av intervjumaterialet hade<br />
genererat annorlunda svarskategorier.<br />
Snarlika problem finner man i en studie av Bratton et al. (1979). De gjorde en<br />
enkätstudie av 266 klättrares och bergsvandrares motivation. Enkäten bestod av 22 items,<br />
för vilka försöksdeltagarna skulle skatta betydelsen av vart och ett för deras motivation. De<br />
fann att de viktigaste motiven handlade om friluftsliv, avkoppling och träning. Relativt<br />
viktiga motiv var också spänning, utmaning och prestation. Som mindre viktiga motiv<br />
angavs bland andra tävling, erkännande och beundran från andra, med flera. De såg dock<br />
vissa skillnader i motivation mellan olika subgrupper i undersökningsmaterialet.<br />
15
Exempelvis var utmaningen, spänningen och prestationen viktigare för klättrarna än för<br />
vandrarna, för vilka träning och avkoppling var viktigast. De fann också en viss<br />
könsskillnad. För män var motiv som har att göra med utmaning, prestation och att testa<br />
sig själv viktigare än de var för kvinnor, och de konstaterar att detta sannolikt speglar<br />
västerländska kulturmönster. Intressant att notera var också att de yngre klättrarna, till<br />
skillnad från de äldre, med sina svar angav att klättring för dem tillgodoser behovet av<br />
status och erkännande från andra. Hos de yngre var också prestationen och att genom<br />
klättringen komma bort från vardagen viktigare motiv än de var för de äldre.<br />
Ek & Ternander (1996) har gjort en intervjustudie av sju klättrares motiv, i vilken de<br />
liksom Arnegård (1996a; 1996b) även intresserar sig för utövarnas bakgrund och<br />
uppväxtförhållanden. Vid kategoriseringen av intervjusvaren anger de att de utgick från<br />
motiv som beskrivits i annan litteratur, ett förfarande som kan ifrågasättas om syftet inte<br />
endast är att bekräfta fynd i tidigare undersökningar. De svarskategorier de benämner är<br />
problemlösning, personlig utveckling, miljön kring klättringen (naturen), möte med det<br />
okända samt psykologiska faktorer.<br />
I viss mån i Arnegårds (1996a; 1996b) studie, men framför allt hos Ek & Ternander<br />
(1996), är de beskrivna svarskategorierna vagt definierade, och de är långt ifrån alltid<br />
relaterade till några i litteraturen beskrivna motivationsteorier.<br />
Syfte<br />
Syftet med denna studie var att beskriva hur aktiva klippklättrares medvetna och<br />
självupplevda motiv för utövande av bergsklättring ser ut och att undersöka hur dessa<br />
relaterar till olika psykologiska teorier. Syftet var också att försöka reducera de<br />
individuella motiven till ett mindre antal faktorer och härigenom se om det är möjligt att<br />
skapa en mer universell modell för att förklara klättrares motivation.<br />
16<br />
Strategi och datainsamlingsmetod<br />
Metod<br />
För att belysa den frågeställning som redogjorts för ovan, valdes intervjuer som metod.<br />
För denna studie valdes en semistrukturerad förståelseinriktad intervjumetodik som<br />
Thomsson (2002) benämner reflexiva intervjuer och som Patton (1990) beskriver som<br />
”the general interview guide approach”. Helt kort innebär det att man identifierar ett antal<br />
teman som ska utforskas tillsammans med varje informant. Man antar att det finns viss<br />
gemensam information att erhålla från informanterna, men intervjun kan tämligen fritt röra<br />
sig mellan de olika områdena som ska avhandlas på det sätt som faller sig naturligt med<br />
varje enskild informant. Sålunda utformades, i samråd med en erfaren klättrare (Fredrik<br />
Schlyter, personlig kommunikation, februari 2003), en intervjuguide att tjäna som<br />
utgångspunkt för genomförandet av intervjuerna (Bilaga 1). Intervjuguiden kan förefalla<br />
vara tämligen strukturerad, men de olika frågorna under respektive tema utgjorde endast<br />
olika ingångar kring temat och informanten hade full frihet att förhålla sig fritt till ämnet.<br />
Syftet med förståelseinriktade intervjustudier är inte att kvantifiera olika svarstyper,<br />
utan snarare att beskriva de åsikter och upplevelser som finns i den undersökta gruppen.<br />
Det är därför svårt att på förhand bestämma det antal informanter som studien bör omfatta.<br />
Idealet är en situation där intervjuerna genomförs till dess intervjuaren får en känsla av<br />
mättnad, d v s att inga nya åsikter eller upplevelser framkommer vid ytterligare intervjuer,<br />
varvid datainsamlingen kan avslutas (Gustavsson, 1998; Thomsson, 2002; Guvå &
Hylander, 2003). Antagandet är att man på detta vis täckt in huvuddelen av de åsikter och<br />
upplevelser som finns i gruppen, men hur stor andel man lyckats täcka in kan man<br />
naturligtvis inte uttala sig om.<br />
I denna studie fanns inte utrymme för ett sådant tillvägagångssätt, utan här var det<br />
nödvändigt att i förväg bestämma hur många intervjuer som skulle genomföras. I samråd<br />
med handledare bestämdes att cirka nio intervjuer var ett lämpligt antal (Ingemar Torbiörn,<br />
personlig kommunikation, september 2003).<br />
En annan fråga var hur informanter skulle väljas ut till dessa nio intervjuer. Härvid<br />
valdes en strategi som Patton (1990) kallar för ”maximum variation sampling”. Syftet är<br />
att beskriva centrala teman av åsikter eller upplevelser, centrala i den bemärkelsen att de<br />
skär tvärs över eller återfinns i större delen den grupp man vill undersöka. Av den<br />
anledningen försöker man göra ett så heterogent urval som möjligt. Tanken är den, att de<br />
centrala eller gemensamma teman som framkommer ur det varierade<br />
undersökningsmaterialet fångar in kärnan, nyckelupplevelser och gemensamma<br />
uppfattningar om intresseområdet för undersökningen.<br />
För att rekrytera informanter gjordes via e-post en förfrågan bland ett fyrtiotal<br />
klättrare huvudsakligen inom <strong>Stockholms</strong>området. Förslag på potentiella informanter<br />
erhölls från aktiva klättrare och instruktörer vid en kommersiell klätterskola. Bland de<br />
positiva svaren valdes sedan informanter ut så, att gruppen kom att bli någorlunda<br />
heterogent sammansatt med avseende på såväl informanternas ålder som kön och antal år<br />
som klättrare. Hänsyn tog också till huruvida informanterna utövar klättring professionellt,<br />
semiprofessionellt eller som hobby (Tabell 1). Som professionell eller semiprofessionell<br />
klättrare definierades de, som helt eller delvis arbetar som instruktörer, guider,<br />
tävlingsklättrare med sponsorer, äventyrsresearrangörer med aktivt deltagande i resorna,<br />
etcetera. Renodlade inomhusklättrare togs inte med i studien. Inomhusklättring bedrivs i<br />
en tillrättalagd miljö där alla säkerhetsarrangemang är iordninggjorda och testade av<br />
utbildad personal, varför endast minimal instruktion är nödvändig för att i en sådan miljö<br />
kunna ägna sig åt säker klättring. Inomhusklättring kan därför bedrivas som i princip<br />
vilken annan träning som helst, analogt med styrketräning, aerobics eller liknande. Det<br />
föreföll därför vara ett rimligt antagande att sådana klättrare kan ha helt eller delvis andra<br />
motiv än de som ägnar sig åt klättring utomhus under helt eget ansvar.<br />
17<br />
Tabell 1. Informanterna<br />
Intervju<br />
nr.<br />
Kön Ålder Antal<br />
klätterår<br />
Professionell<br />
eller<br />
semiprofessionell 1)<br />
1 K 40 15 Nej<br />
2 K 30 7 Ja<br />
3 K 34 14 Ja<br />
4 M 29 11 Nej<br />
5 M 45 3 Nej<br />
6 K 33 15 Ja<br />
7 M 61 41 Nej<br />
8 M 45 29 Ja<br />
9 K 25 2 Nej<br />
Medel 38 15,2<br />
1) Som professionell eller semiprofessionell har räknats<br />
instruktörer eller liknande, arrangörer av äventyrsresor,<br />
tävlingsklättrare med sponsorer, m.fl.
Intervjuerna, som tog mellan 80 och 130 minuter, genomfördes i lokal på<br />
Psykologiska Institutionen vid <strong>Stockholms</strong> Universitet, hemma hos informanten, hemma<br />
hos intervjuaren eller på informantens arbetsplats. Varje intervju genomfördes av samma<br />
intervjuare och samtliga intervjuer spelades in på band, vilka efteråt skrevs ut i sin helhet.<br />
Databearbetningsmetod<br />
För att kunna analysera insamlade data är det nödvändigt att få en överblick över hela<br />
materialet. För att uppnå detta måste materialet kategoriseras. Detta kan göras på olika sätt<br />
(Gustavsson, 1998; Thomsson, 2002; Patton, 1990; Eneroth, 1984). Tillvägagångssättet i<br />
denna studie har varit enligt grounded theory, såsom beskrivits av Gustavsson (1998) och<br />
Guvå & Hylander (2003). De termer som används här är hämtade från Guvå & Hylander<br />
(2003). Grounded theory, grundad teori på svenska, är en metod som i likhet med många<br />
andra kvalitativa ansatser syftar till att utforska komplexa fenomen som till exempel<br />
sociala handlingar utifrån ett helhetsperspektiv. Undersökaren är här intresserad av hur<br />
dessa fenomen gestaltar sig i sin naturliga miljö. Vidare är syftet att studera outforskade<br />
områden eller ge nya perspektiv på redan utforskade områden. Utöver detta vill<br />
undersökaren som använder sig av grundad teori som metod utforska generella skeenden<br />
och inte enskilda personer samt i idealfallet nå fram till en teori som kan ge nya<br />
förklaringar som kan öka förståelsen av komplexa fenomen (Guvå & Hylander, 2003).<br />
Först kategoriserades intervjusvaren vertikalt, det vill säga inom varje intervju.<br />
Härvid identifierades uttalanden eller beskrivningar som på något sätt beskrev utövarens<br />
motivation för klättring. De uttalanden som tolkades så, att de hade med samma motiv att<br />
göra sammanfördes till så kallade indikatorer (svarskategorier). Därefter gjordes en<br />
horisontell jämförelse, det vill säga indikatorerna (svarskategorierna) från respektive<br />
intervju jämfördes med varandra. De indikatorer som var identiska eller som i hög grad<br />
liknade varandra sammanfördes i överkategorier, här benämnda koder. Dessa koder<br />
jämfördes sedan sinsemellan, och de koder som kunde bedömas handla om samma sak<br />
fördes samman till mer övergripande kategorier, här benämnda begrepp.<br />
18<br />
Resultat<br />
Begreppsbildningen från det kategoriserade och kodade intervjumaterialet genererade elva<br />
begrepp eller övergripande faktorer. Nedan följer en detaljerad redogörelse för dessa<br />
begrepp och de koder begreppen består av. För att levande- och tydliggöra redogörelsen<br />
illustreras den med citat från intervjuerna.<br />
För samtliga informanter spelar klättringen en stor roll i deras liv. För somliga har<br />
den spelat en ännu större roll tidigare, men just genom detta förhållande kvarstår<br />
klättringen även idag som en väsentlig del av livet, ett slags referensram. För andra<br />
framstår klättringen som så viktig, att den just nu närmast kan beskrivas som det nav kring<br />
vilket resten av livet rör sig.<br />
”Min pojkvän klättrade inte då, alltså, han jag var tillsammans med då. Det var<br />
ganska svårt för klättringen tog sån enorm tid. Och jag prioriterade bort honom…<br />
dessvärre. För att det blev så, för det var en sån otrolig känsla i mig som bara drev<br />
ut mig. Jag tog första tillfälle i akt. Och man var borta hela dagar. Det är det att det<br />
tar sån otroligt lång tid, det är ju inte bara som att gå ut och springa eller gå på ett<br />
aerobicpass som tar en timme och sen kommer man hem igen, utan det tar sån<br />
enormt lång tid. Så jag tror att… jag skulle nog kunna offra ganska mycket.”
19<br />
Kinestetisk faktor<br />
Den kinestetiska faktorn är sammansatt av koderna rörelseglädje, kroppskontroll och<br />
träning. Gemensamt för informanterna var att de alla i någon form tog upp de rent<br />
kinestetiska eller kroppsliga upplevelserna av att klättra. De allra flesta beskrev den glädje<br />
de upplever bara av att utföra själva rörelserna vid klättring:<br />
”Det ska kännas så bra som möjligt. Att även om jag är jättestark så är det ingen<br />
skön känsla om jag är stel i kroppen och gör alla rörelserna jättedesperat och stelt<br />
och… sådär.”<br />
”Jag gillar att röra mig, jag gillar att hitta liksom… ja, lite av det här att leta efter det<br />
perfekta rörelsemönstret, där klättring är så oerhört varierat. I gymnastik så är du<br />
bunden, i dans är du bunden till att göra rörelsen på ett visst sätt, i klättring så kan<br />
du hitta den rörelsen som passar dig bäst för att ta dig mellan två grepp, som kan<br />
vara helt annorlunda mot någon annans. Men det är den som känns bäst i min<br />
kropp”<br />
Somliga informanter fokuserar istället mer på upplevelsen av att ha kontroll över kroppen,<br />
något som i sig förefaller vara belönande:<br />
”Man känner att man har koll på kroppen och att, liksom, foten flög inte och jag<br />
lyckades faktiskt hålla kvar, jag lyckades vrida in, jag ger allt vad jag har och jag<br />
lyckas hoppa och faktiskt få tag i nästa grepp. Ehhh, en sån serie är… superhäftig.”<br />
Många nämner också den allsidiga fysiska träning som klättringen ger. Ingen av dem ser<br />
dock denna som ett motiv till att utöva klättring, utan snarare som en positiv bieffekt.<br />
Mental faktor<br />
I lika stor utsträckning som klättring är en fysisk aktivitet är det också en mental aktivitet.<br />
Detta framgår tydligt av informanternas svar. Begreppet mental faktor bildades av ett<br />
flertal olika koder. En av dessa var koncentration och flowupplevelse, som nämndes av alla<br />
informanter utom en. De upplevelser de beskrev handlade framför allt om två saker. Dels<br />
handlade det om hur koncentrationen och aktiveringen under klättring förstärker såväl<br />
perceptioner som emotioner och kognitioner, och dels handlade det om upplevelsen av<br />
flow:<br />
”Du är så djävla koncentrerad när du klättrar, du är så singulärt fokuserad, att de<br />
intryck som du får då, de känslor som kommer, blir så starka att de fastnar så länge.<br />
[…] Du kommer ihåg grejerna för att du är så oerhört koncentrerad när du<br />
klättrar. […] Och i klättring, i och med att det är så mycket koncentration, så får<br />
man så mycket upplevelser som verkligen fastnar. […] Alla system är på, va […]<br />
För hur ofta är du så koncentrerad i livet som när du klättrar För det finns inget<br />
alternativ till det, va.”<br />
”När man har klättrat sådär… så bra så att jag har varit helt och hållet… uppslukad.<br />
När man bara handlar, när allting annat har försvunnit. Det är liksom bara vilja. Inte<br />
vilja, för det antar jag är medvetet, men när det bara är… det är ju medvetet innan,<br />
för jag måste ju bestämma att jag vill klättra, men när det händer, att allt intellekt<br />
försvinner och man bara klättrar, och allting känns rätt.”<br />
En annan viktig faktor, som nästan alla informanter tog upp, var den mentala utmaningen.<br />
Denna förefaller i sin tur bestå av flera komponenter. En sådan komponent beskrivs vara<br />
utmaningen i att övervinna sin rädsla och sitt initiala motstånd mot att ge sig in i en
situation som riskerar att bli obehaglig eller där utgången är oviss. Lika mycket kan det<br />
handla om att hålla rädslorna i schack så att det med bibehållen kontroll går att fortsätta<br />
klättringen:<br />
”Ibland kan man se på en linjes sträckning, om du är i fjällen, så ser du att den<br />
känns som en utmaning. Man kan känna ovilja eller sån där skräck inför det. Att<br />
det bara är så himla stort vid första anblicken. Såna saker.”<br />
”Det var ju… minst lika mycket mentalt då, va. För att du blir ju… ja, det är ju den<br />
här rädslan du står inför. Det är svårt att säga om… du ska inte kalla det för rädsla,<br />
för rädsla är ju så att säga en utvecklad känsla, men den här osäkerheten…<br />
tillsammans med det här att det är potentiellt farligt. Det är ju inte rädsla, för<br />
upplever du rädsla, då försöker du undvika det här, och det är inte så va, men…<br />
en kittlande känsla, en spänning helt enkelt. Ja, det kanske är rätta ordet. En<br />
spänning som du känner, va. Det är spännande det här, va, för du måste ge dig in i<br />
situationer där du fysiskt sett ska klara av en situation. Du ska orka hålla dig kvar<br />
och du ska kunna stå kvar på rätt ställe, samtidigt som du inte får… tas över av den<br />
här känslan av… ja, det är ju en fråga om kontroll också, du måste kunna<br />
kontrollera dina känslor. Och att ge sig in i det här och då att… situationer där du<br />
vet att du måste i stort sett kunna kontrollera dig själv. Både fysiskt och psykiskt.<br />
[…] du har inte råd att liksom släppa kontrollen.”<br />
En annan sida av den mentala faktorn är närmast kognitiv till sin karaktär. Denna beskrivs<br />
av ett flertal av informanterna och handlar om den kreativa processen att lösa olika<br />
problem man som klättrare ställs inför:<br />
”Den typen av problemlösning som klättring är… för mig är klättring… en viktig<br />
del är att man löser problem, oavsett om de är tekniska eller om de är fysiska eller<br />
om de är… liksom, klättringstekniska, så är det hela tiden… det är lika mycket<br />
hjärna med i klättring – och mentalt – som det är i golf eller någon så där extremt,<br />
liksom, mental… [sport]”<br />
Många beskriver också en avspänning eller avslappning som upplevs som behaglig. Det<br />
handlar till del om avspänning efter en period av förhöjd uppmärksamhet eller förhöjd<br />
aktivering. I lika stor utsträckning handlar det dock om att klättring som ligger väl inom<br />
individens kompetens, där utmaningen inte upplevs som speciellt stor, upplevs som en<br />
avkopplande aktivitet som har sina egna belöningar:<br />
”Och på något sätt så kopplade man av från den här spänningen då, va, som man<br />
ändå hade haft. Den här uppmärksamheten som man hade haft. Du måste hela<br />
tiden fundera på [att] välja väg och göra det säkert och… allt det här så att säga föll<br />
av då när vi var tillbaka.”<br />
”[När jag klättrar lätta turer], då är det bara för att ha det bra, liksom. Men när man<br />
gör en sån sak, då är det, kan man säga, för att åka ut och vila. Det är ett sånt skönt<br />
sätt att slappna av på.”<br />
Slutligen nämnde enstaka informanter ytterligare ett par faktorer som vid<br />
resultatsammanställningen hänförts till den mentala faktorn. En av informanterna talade en<br />
hel del om värdet av att sätta upp mål och sträva mot dem. I samband med detta beskrevs<br />
också det Sisyfosarbete detta innebär, eftersom så snart ett mål är realiserat sätts nya upp<br />
närmast med automatik. Ett par informanter betonade också de risker som finns inom<br />
sporten. Dessa såg inte risken som uppmärksamhetshöjande, som en positiv utmaning<br />
eller som en spännande krydda. Istället betraktade de närmast risken som en av<br />
20
klättringens baksidor och som något, som i viss mån kan begränsas genom större<br />
kunskaper eller genom att helt enkelt undvika viss typ av klättring eller vissa turer.<br />
Identitetsfaktor<br />
Identitetsfaktorn sattes samman av koderna identitet, livsstil, erkännande från andra och<br />
känsla av att bli upptagen i klättrarnas gemenskap. Påfallande många av informanterna<br />
tänker i första hand på sig själva som klättrare. De som har barn förefaller oftast tänka på<br />
sig själva som förälder och som klättrare, men yrkesidentiteten nämner de först i andra<br />
hand. Det ser alltså ut som om en viktig faktor för att förklara attraktionen i klättringen är<br />
den identitet utövaren skapar. Flertalet informanter nämner detta som en viktig<br />
delförklaring till varför de initialt attraherades av sporten:<br />
”Du vet, sjutton år, hormonerna sprutar ut, man får liksom… pondus i<br />
bekantskapskretsen, allt sånt där. Det är liksom… det är liksom inte därför man<br />
håller på, men det är en ingrediens som finns med, som gör att det blir rätt<br />
attraktivt då”<br />
”Jag tror att jag gillar att vara klättrare. För det är liksom väldigt udda. Och det<br />
finns nog en ball-faktor där… det tror jag… att det är lite ballt att klättra. Det är lite<br />
kul att bära ut ryggsäcken till bilen, med fyrtiotusen grejer och… sånt där, jag<br />
menar, det finns nog en komponent i det också.”<br />
”Du blev ju någon i och med att någon blev intresserad av dig för att du<br />
klättrade… så man blir ju någon… i den där subkulturen”<br />
Identiteten som klättrare, eller livsstilen som några informanter också talar om, tycks också<br />
vara en förklaring till varför klättringen år efter år för de flesta informanterna fortsätter att<br />
utöva en så stark attraktion:<br />
”Jag håller ju på med det [klättring] fortfarande, idag… det är för att… jag kan<br />
liksom inte riktigt separera det från mig själv.”<br />
”Man får ju liksom en självbild av det här också. Om man har hållit på så länge<br />
och inte gett upp, det blir ju en viktig beståndsdel av en själv, va.”<br />
”Jag förstår verkligen inte de som tidigare har varit väldigt duktiga klättrare, och så<br />
helt plötsligt väljer de att inte klättra. Det är ju helt ofattbart för mig. Man kan ju<br />
tröttna på grejer, men… jag kommer att klättra, om jag inte skadar mig eller något,<br />
så kommer jag att klättra tills de, liksom, bär bort mig. Det är min gissning.”<br />
Flera informanter beskriver dock att det finns en baksida av att så starkt identifiera sig<br />
själv som klättrare:<br />
”[Klättring] är jädrigt viktigt, i och med att jag vill ju göra det hela tiden. Men<br />
samtidigt kanske man sitter fast i något spår, det är ju inte omöjligt, där man inte<br />
vågar se sitt liv utan klättring. Och mitt liv kanske skulle vara mycket bättre, mitt<br />
förhållande till min flickvän kanske skulle vara mycket bättre, jag menar det är<br />
massor med saker som kanske skulle bli mycket bättre… om jag inte klättrade.”<br />
”Jag har valt att inte skaffa mig fler barn än ett för att jag vill liksom ha tid till att<br />
klättra, så det har… det har tagit över för mycket, det… det är jag helt överens<br />
med mig själv om. Men hur jag ska sluta ha det här drivet, det är jag inte överens<br />
med mig själv om.”<br />
21
22<br />
Social faktor<br />
Den sociala faktorn kom att bestå av sex olika koder: Kamratskap, tillit, delade upplevelser,<br />
glädjen i att lära andra klättra, familjeaktivitet samt ömsesidig nytta, till exempel att man<br />
uppmuntrar och stöttar varandra. För samtliga informanter tycks alltså det sociala<br />
sammanhanget vara en väsentlig del av lockelsen i sporten. Däremot förefaller olika<br />
sociala aspekter vara olika viktiga för de olika informanterna. Så gott som alla informanter<br />
beskriver dock att kamratskapen är av stor betydelse:<br />
”Det är några stycken jag klättrar med nu, som man känner att man börjar<br />
komma… närmare. Man känner dem lite mer personligen. Då blir det ju roligare,<br />
på det sättet också”<br />
”Det finns ingen ensam klättrare någonstans i världen. Det finns ingen som sätter<br />
igång att klättra på egen hand, utan det gör man alltid tillsammans med andra, i<br />
någon slags social miljö. Och det var ju det vi upplevde väldigt starkt och det gör<br />
man väl fortfarande. Väldigt starkt då, det var ju där man hade sina vänner, de man<br />
umgicks med och det bidrog också till att… till att man uppskattade det här, va.”<br />
Flera informanter beskriver också kvalitativa skillnader mellan vänskapsband som<br />
utvecklats genom klättringen och de som utvecklats någon annanstans. De menar att<br />
vänskapen med en klätterpartner blir djupare och banden blir starkare än i andra relationer.<br />
En informant anser också att just därför är klättring en utmärkt familjeaktivitet.<br />
”Just den sociala biten är ju helt enorm om man jämför med sina andra vänner,<br />
som jag har känt ända sedan jag var liten. Ändå så känner jag ju klättrare, som jag<br />
kanske bara har känt ett halvår, på något sätt mer än dem för att man är så nära inpå<br />
varandra när man åker iväg… så att det är ju verkligen ett häftigt socialt umgänge<br />
på det sättet, man kommer så nära varandra.”<br />
De vänskapsband som knyts genom klättringen tycks utsträcka sig även till andra<br />
områden i livet. Flera av informanterna är inne på hur det kan komma sig att<br />
vänskapsbanden inom klättringen blir så starka. En viktig faktor i detta sammanhang, som<br />
de flesta informanter berör, är den tillit som krävs till klätterpartnern. Det är ju faktiskt så,<br />
att klättrarnas rep inte bara är en metaforisk navelsträng, utan även en verklig<br />
livsuppehållande förbindelse. Repet, och inte minst partnerns hanterande av detta, är ju det<br />
som stoppar – och därmed även räddar livet på – en fallande klättrare.<br />
”[Det måste] finnas något hos klättrarna, något som förenar klättrare egenskapsmässigt,<br />
mer än bara klättringen, va. Och jag tror ju att det här med att man ska<br />
lämna över sitt liv till någon är en viktig komponent i det. […] det här beroendet<br />
är unikt. Att du lägger ditt liv i någon annans händer, det kräver liksom ultimat<br />
tillit. Och det kräver också att den personen kan svara på det, det vill säga att du<br />
faktiskt litar på den här personen. […] du måste liksom lita på den andre, oavsett<br />
om det är han som står nere eller om han klättrar först. För beroendet är<br />
ömsesidigt.”<br />
”Jag gillar inte att klättra med folk jag inte känner, och jag gillar inte att klättra med<br />
vissa människor jag känner därför att jag helt enkelt inte kan lita på dem säkerhetsmässigt…<br />
Därför att det har hänt saker tidigare, eller jag har sett… ehhh, missar i<br />
säkerheten”<br />
En annan del av förklaringen till styrkan i vänskapsbanden är enligt några informanter den<br />
ömsesidiga vetskapen att man har delat starka upplevelser:
”Framför allt det där att när man sitter där uppe så vet man att de som sitter här<br />
vet hur det är. Inga andra har en susning. […] Och det är ju bara vi som har varit<br />
där som förstår vad det är som har hänt. Och det räcker jättebra. Jag har inget<br />
behov av att berätta för någon att jag har varit uppe på de där topparna, för jag vet<br />
att den där upplevelsen man delar med någon, den är oerhört stark. Och den går<br />
inte att förmedla till någon som inte var med.”<br />
Några informanter berättar också om den glädje de finner i att lära ut klättring. En del av<br />
dem som själva upplever att klättringen har betytt mycket i deras liv tycks också få ett stort<br />
utbyte av att kunna förmedla detta till andra:<br />
”Att se andra människor växa [genom att lära dem klättra], du får en djävla<br />
feedback på det, på din egen… antingen du vill ta åt dig hela äran själv då – vilket<br />
du inte bör då – men… det är en häftig känsla, du känner att du har någon<br />
mening med det liv du lever. Du gör en skillnad.”<br />
En annan sida av det sociala umgänget är snarast det förra exemplets motsats, och då<br />
handlar det om de fördelar en individ kan dra, eller den nytta han eller hon har av<br />
umgänget med andra klättrare.<br />
”[Jag föredrar att klättra med folk som] jag vet ställer upp och peppar också, de vet<br />
var min förmåga ligger, de känner mer vad jag vill, vad jag kan åstadkomma. Så de<br />
pressar mig mer än om jag skulle klättra med någon som… om jag säger att jag vill<br />
ner, någon som bara firar ner mig utan att säga att ’men ge det här en chans till’.”<br />
Lärande- och utvecklingsfaktor<br />
En för de allra flesta av informanterna väsentlig faktor är olika former av lärande. Lärandet<br />
kan ta sig olika uttryck, och denna faktor är sammansatt av koderna lärande, personlig<br />
utveckling samt feedback och mätbarhet. Många informanter beskriver glädjen i att tillägna<br />
sig nya kunskaper och färdigheter i början av klätterkarriären, och många beskriver också<br />
hur det är möjligt att återvända till detta lärande genom att ge sig i kast med någon form av<br />
klättring de inte tidigare provat:<br />
”Det var så himla mycket att hålla reda på [vid isklättring] och det är inte bara som<br />
att falla om man klippklättrar, att där glider man ner en liten bit, utan här var det<br />
liksom ut med yxorna och se till att inte få dem på sig och stegjärnen… och det<br />
var så mycket att hålla reda på. Det var så mycket kring isklättringen, det var så<br />
nytt.”<br />
”Så länge man utvecklas, och det kan man göra på så många olika sätt, så finns ju<br />
det, tycker jag i alla fall, så finns ju det livet kvar. Jag menar det är lite det som är<br />
livet, att bli bättre, på något sätt liksom. I och med att klättring är så himla<br />
mångfasetterat… det är så många olika aspekter som spelar in också, och som gör<br />
att du blir en bättre klättrare. Så jag tror att man kan bli bättre hur länge man än<br />
håller på. Man kan alltid hitta någonting… där man kan vara nybörjare igen också,<br />
vilket är rätt kul.”<br />
Många beskriver också ett inre lärande, en personlig utveckling. Olika informanter<br />
formulerar detta på olika vis. Somliga talar om att de har fått en större självtillit och tro på<br />
sin egen förmåga, andra talar om att klättringen utvecklat deras omdöme. Ytterligare andra<br />
självkännedom och förmåga att klara motgångar:<br />
23
”Jag har blivit bättre på att fokusera på saker. Bättre på att… klara motgångar. Lite<br />
för att… man vet att, fasen, det är jobbigt, det är många gånger det inte går riktigt<br />
på första försöket. Man måste ta mycket motgångar för att klara av någonting.”<br />
” På det sättet så har ju klättringen också… givit en en bättre självkännedom när<br />
det gäller det här området i alla fall, att veta när du ska… när det här drivet och<br />
den här önskan att göra en svår tur eller önskan att nå toppen eller att fullfölja<br />
dina mål, när den drivkraften måste balanseras av det här omdömet att det här inte<br />
är genomförbart eller innebär för stora risker.”<br />
För ett effektivt lärande krävs att man får feedback på det man gör. Det är nödvändigt att<br />
veta om man gör rätt eller fel, liksom det är nödvändigt att få klart för sig vilket ens eget<br />
bidrag var när utfallet inte blir det önskade. Här är klättringen, menar många informanter,<br />
oslagbar. Den feedback man får är inte bara tydlig utan i de flesta fall också ögonblicklig:<br />
”Du har liksom mätverktyg, liksom: Kommer du upp eller inte Kommer du upp<br />
för den graden eller inte”<br />
”Du kan mäta din utveckling ganska ordentligt. […] Så det är ju liksom så tydligt,<br />
va. Det är ju svårt att hitta [någon annan aktivitet] där feedbacken [är så tydlig] och<br />
det går ju inte att skylla på någonting annat heller, för det är liksom bara du.”<br />
24<br />
Estetisk faktor<br />
För alla informanter är klättringen förknippad med olika former av estetiska upplevelser.<br />
De olika informanterna beskriver delvis något skilda upplevelser, vilket speglas av de fyra<br />
koder denna faktor satts samman av: Miljön kring klipporna, friluftsliv, estetiska<br />
upplevelser samt andliga upplevelser. En informant beskriver klättring som en till viss del<br />
metafysisk eller andlig aktivitet. En annan informant talar om upplevelsen, själva känslan,<br />
av kontakten med klippan och någon beskriver den estetiska upplevelsen av att se andra<br />
klättra:<br />
”Bara vi sitter här och pratar så blir jag så här… jag vill lägga händerna på klippan.<br />
Alltså, det är någonting med det… som jag gillar. Att man bara så dära…<br />
känslan…”<br />
”Jag tycker det är väldigt vackert att se duktiga klättrare. Jag tycker det är en otroligt<br />
estetisk upplevelse att se någon med riktigt bra teknik ta sig upp för en vägg.”<br />
Andra informanter beskriver istället de estetiska upplevelserna av klippans formationer och<br />
den attraktion som den utgör:<br />
”[Jag tilltalas av] om leden ser väldigt fin ut […] Dels kan det ju vara en klockren<br />
linje, en jädrigt snygg formation. Många gånger så kanske man vet att den är lätt,<br />
men man vill klättra den ändå bara för att det ser så kul ut att klättra där. […] Det<br />
[kan] vara så att man ser hela vägen hur man ska klättra, liksom, man kan följa den<br />
där sprickan i kanske flera replängder. Och då bara känner man ju att, fasen, det<br />
där måste jag ju… Mycket att det bara kan se så roligt ut, men det kan se vilt ut<br />
också, med såna där kalkstenstak.”<br />
Eftersom klättring för de flesta informanter är en utomhusaktivitet tycks det också det<br />
friluftsliv man lever i samband med klättring vara en viktig komponent, även om detta<br />
beskrivs som något man så att säga får på köpet snarare än att vara syftet med klättringen:
”Jag tycker inte att jag är någon friluftsmänniska… jag tänker inte så… utan det är<br />
mera det… det blir så, man bara är i naturen för att det… och då är det bra att ha<br />
ett tält och en sovsäck, men det är inget självändamål. Fast, att vara ute i naturen, att<br />
det är vackert, det är ju kul, det har ju sin charm, även om man åker iväg på en<br />
klätterresa och det bara regnar.”<br />
Även om vistelsen i naturen för många inte tycks ha varit det som var en av de initiala<br />
skälen till att börja klättra, förefaller det som om de naturupplevelser klättringen ger kan<br />
bidra till att upprätthålla intresset för sporten.<br />
”Sedan har det ju alltid i klättringen funnits en… glädje över landskapet. Alltså, jag<br />
vet många, till exempel sådana här tillfällen på hösten, har jag alltid tyckt att det är<br />
så vackert ute i [klätterområde i Stockholm]. Du sitter där på en standplats, så ser<br />
du ut över det här och… det har nog blivit mer och mer utpräglat för mig, att jag<br />
måste ha höjdskillnader för att få en spännande upplevelse.”<br />
”De flesta klippor ligger otroligt vackert… Om man åker utomlands så… alltså, du<br />
kan ju åka till Barcelona, jättestor stad, och så kommer du till klippan och så är det<br />
liksom landet… Klättrar [du] i [område i centrala Frankrike] och så kommer du<br />
upp på toppen och då… utav de här kalkstensförkastningarna, och så kommer du<br />
upp till en sådan här gammal vingård som har en uteservering… med café au lait!”<br />
Några informanter har också gjort iakttagelsen, att upplevelserna som görs under klättring<br />
ofta är starkare och ger mer intensiva minnesbilder än upplevelser som görs i andra<br />
sammanhang. Ett par av dessa har också en teori om att detta kan ha att göra med<br />
aktiveringen (arousal) klättringen orsakar:<br />
”Naturupplevelsen förhöjs genom att du kommer, att du så att säga eggar upp dina<br />
system på en väldigt hög nivå. Då blir intrycken starkare, va. Det är inte alls samma<br />
sak om jag åker upp en linbana […] och tittar på utsikten. ’Jaha, här är det berg, det<br />
var väl tjusigt, va’, men skulle du klättra en led i samma omgivning så är jag<br />
övertygad om att jag skulle ha mycket starkare intryck, mera minnen utav det än<br />
om jag så att säga var fraktad som turist till toppen, va. Det är väldigt tydligt.”<br />
Lekfaktor<br />
Den faktor som i resultatsammanställningen benämnts lekfaktor är komplex och består av<br />
en rad underkategorier. De koder som tillsammans utgör lekfaktorn är klätterpartnern som<br />
lekkamrat, jämförelser med andra och tävlingsmoment, lek, upptäckarglädje, här-ochnukänsla<br />
samt verklighetsflykt. Informanterna ser med andra ord något olika på<br />
lekaspekten i klättringen. Flera informanter uttalar dock att de betraktar klättring som en<br />
lek:<br />
”Det är så lite tid, va. Det är så med familj och med jobb och med… vuxenlivet,<br />
som jag inte tycker är så kul alla gånger. Och det… det… där är klättringen en<br />
motvikt, liksom… Det är lek, leken som man vill tillbaka till, eller som jag vill<br />
tillbaka till på olika sätt, då, och där passar det mig väldigt bra med något fysiskt…<br />
tror jag.”<br />
”[Bouldering] är så jädra roligt, liksom… det är ju så jädra simpelt. Ja, alltså, man<br />
kan hålla det simpelt, det kan ju vara hur komplicerat som helst, om man vill. Men,<br />
liksom, det är så enkelt, det bara finns där, det är nästan det som är närmast…<br />
närmast leken, den där… ostyrda…”<br />
En betydande del av informanterna beskriver också klätterpartnern som en lekkamrat:<br />
25
”Man kan hålla på och reta varandra, liksom, ’vilken otur att du inte kom upp’ och<br />
sådär… och det är ju bara en kärlek.”<br />
En del i den lek som beskrivs, och som för flera informanter förefaller vara tämligen<br />
betydelsefull, är ett inslag av informell tävling:<br />
”Det finns ett tävlingsmoment i det här. Mitt tävlingsmoment har varit att kan jag<br />
hänga med [personnamn] uppför väggen Och det är ju skitkul att göra, ibland när<br />
man lyckas. För den mesta delen är det ju nedslående, men liksom, jag fixar den<br />
där, va, jag blir bättre.”<br />
En annan viktig komponent tycks vara något slags upptäckarglädje. Denna<br />
upptäckarglädje förefaller dessutom ändra karaktär med tilltagande erfarenhet, och<br />
möjligen kan det vara så, att denna faktor har störst betydelse initialt under klätterkarriären:<br />
”När man började så spelade det nästan ingen roll hur mycket man sätter in eller<br />
hur lite man sätter in, man får alltid någonting tillbaka. För det är så otroligt nytt<br />
och sen så… man kanske börjar i Häggsta, man börjar med lite bouldering och<br />
sen så upptäcker man Bohuslän, man åker till Norge, man åker till Yosemite, man<br />
åker till Himalaya och sen så klättrar man is och sen så börjar man klättra alpint<br />
och så vidare.”<br />
”Det finns ju så otroligt många ställen man kan åka till, det finns så många<br />
upplevelser att göra. Men efter trettio år nu, så kan jag känna att… liksom, allting<br />
då är ju en slags nyupptäckt… på något sätt. Du upptäcker nya djup i klättringen,<br />
du upptäcker nya områden… det är resandet, det är möten med människor, med<br />
bergen… möte med sig själv också.”<br />
En betydande del av informanterna beskriver också att klättringen tvingar utövaren att vara<br />
oerhört närvarande i stunden, ett slags här-och-nukänsla uppstår:<br />
”[Jag tänkte] på det när jag var där på väggen i Chamonix, att Gud vad mycket jag<br />
gillar att vara precis här och nu! Alltså för mig var det inte så mycket, alltså man vill<br />
ju komma upp av säkerhetsskäl, att man inte kommer upp för sent, men just den<br />
här känslan… det verkligen slog mig att jag gillar verkligen att vara…”<br />
Denna egenskap hos klättringen tycks också göra att den lätt kan fungera som ett slags<br />
verklighetsflykt, eller snarare en flykt från vardagen.<br />
”När man är ute och reser så är det nästan bara klättring som spelar roll. Man har<br />
ju lämnat alla skyldigheter och… krav, de är ju kvar hemma, liksom, det är ju dem<br />
man har rest bort ifrån.”<br />
”Jag vill liksom att klättringen ska bli en tillflyktsort, eller vill och vill… men det<br />
har blivit det.”<br />
”Du tänker inte på något annat egentligen [när du klättrar]. Du kan inte göra<br />
någonting annat. Så på det sättet så kan det vara en verklighetsflykt. Eller att du<br />
befinner dig i en annan verklighet som du har skapat själv.”<br />
Flera informanter uppmärksammar dock att det kan finnas problem med att använda<br />
klättringen som en flykt från vardagens rutiner. Ett sådant problem tycks kunna uppstå om<br />
man som klättrare väljer att arbeta med klättring:<br />
26
”Faran med att kommersialisera det som är lek, det är att någonstans kanske du inte<br />
märker övergången till att du… det är ju med vilket jobb som helst, va. Fan, du<br />
måste gå iväg och det inte är du som har valt det alltså.”<br />
En annan risk som några informanter pekar på, är att klättringen i sig riskerar att bli vardag<br />
för den som ägnar sig alltför mycket åt den:<br />
”Det är en flykt, såklart, från allt annat och… när man håller på med någonting<br />
mycket så kanske man måste ha mera av det eller det måste vara svårare eller… för<br />
att det ska fortsätta att vara en flykt, för till slut så blir ju det också vardag.”<br />
Denna observation handlar ju i någon bemärkelse om tristess eller monotoni, och leder<br />
därmed över till nästa faktor som handlar om just undvikande av monotoni.<br />
Monotoniundvikandefaktor<br />
De allra flesta informanter beskriver sig som personer som har svårt att fördra rutiner,<br />
monotona verksamheter och förutsägbarhet i tillvaron:<br />
”Jag har oerhört svårt att sitta still och bara vara… inte göra någonting, det har jag<br />
oerhört svårt för.”<br />
”Jag skulle nog inte må så jättebra av att sitta vid ett löpande band, liksom… bo i<br />
en förort med man och hus och ha fyra veckors semester på hela året. Det skulle<br />
jag inte… det kan vara lite sådär… mardröm, eller mardröm… men det skulle jag<br />
nog… att ha samma sak hela, hela tiden.”<br />
Många beskriver också hur de provat andra sporter eller andra aktiviteter tidigare, men<br />
tröttnat på dessa då de inte var tillräckligt varierade. Klättring uppfattar de däremot som en<br />
aktivitet som är tillräckligt omväxlande för att intresset ska upprätthållas:<br />
”Jag tröttnar, liksom. Jag tycker att jag har lärt mig ganska mycket och så… och sen<br />
så blir det inte intressant. Så tycker jag det kan vara med allting, liksom […] det är<br />
ju skitkul i början när man… och man tänker att ’fasen, det här ska jag hålla på<br />
med […] och sen så lär man sig det och faller in i någon, liksom, och så blir det<br />
inte intressant att hålla på med det längre. […] [Som yngre] höll jag alltid på med<br />
sport, liksom. Provade allt. Ja, liksom, alla såna där traditionella sporter, men<br />
slutade ganska fort för jag inte tyckte att det var så kul. Ehhh… lagsporterna, usch,<br />
jag vet inte, det tror jag inte… jag bara inte tyckte var så himla skoj sådär. Ehhh…<br />
men sen så klättringen.”<br />
”Jag har tröttnat på så många andra aktiviteter. Men här kan man någonstans<br />
utvecklas hela tiden, och på olika sätt, och det blir inte tråkigt.”<br />
27<br />
Autonomifaktor<br />
Den faktor som här har benämnts autonomifaktor är en faktor som har att göra med<br />
känslan av att kunna hantera utsattheten vid klättring, känslan av självförsörjande och<br />
oberoende, klättringens frihet från formella regler samt känslan av att vara bäst. En<br />
majoritet av informanterna nämnde en eller flera komponenter i denna faktor, och en sak<br />
som föreföll viktig för flera var känslan av utsatthet:<br />
”Det kan ju vara att man är högt upp i en blank vägg, och den där leden är så<br />
otroligt exponerad, det kan ju få en att verkligen vilja klättra där, att vara där.<br />
Antingen bara ha luft under sig, långt, eller vara helt omgiven av luft och sten. Just
det där att känna att man är lite utsatt… på något vis. Det är som att vara ute på sjön<br />
i en liten båt, det är också häftigt på något vis, man känner att det här är min lilla<br />
farkost. Så är det lite om man klättrar en storvägg.”<br />
”Utmaningen är ju att klättra med ett väldigt lätt rack, och inte ha med sig<br />
bivackutrustning eller något för att man tror att det här gör vi på de här timmarna,<br />
liksom, det är ju… åh, det är så underbart! Just för att det finns den där<br />
osäkerheten, för man inte vet om man kommer att vara tvungen att fira av efter två<br />
replängder eller vad som kommer att hända.”<br />
Känslan av att vara självförsörjande och kunna bemästra dessa utsatta situationer tycks<br />
bereda flera informanter stor tillfredsställelse:<br />
”Det är ingen du kan tillkalla, utan du måste alltså vara helt självförsörjande. Då är<br />
det på riktigt, och det är väl alltid det jag har betraktat som den riktiga klättringen,<br />
så att säga. Det finns ingen som kan kasta ner ett rep eller som kan hämta upp dig i<br />
helikopter eller… […] det är ju lite av en förhöjd livskänsla, när man förstår att du<br />
kan faktiskt klara dig genom de här situationerna, va. Du blir ju väldigt… dels<br />
handlar det om kontroll, men det handlar också om en tillfredsställelse att du<br />
klarar dig på egen hand. Och du bemästrar den här situationen på något sätt, va.”<br />
Flera informanter beskriver också hur de uppskattat att klättringen praktiskt taget helt är<br />
befriad från formella regler och bestämmelser. Det krävs inga licenser eller certifikat för<br />
att få klättra och inga domare som blåser av klättringen om man bryter mot någon regel.<br />
Allt som krävs är en klippa, en del utrustning och matchande kunskaper. Klättring sker<br />
helt på individens eget ansvar:<br />
”Man var inte förbunden till en… klubb. Jag var ju inte med i någon klubb eller<br />
någon klätterförening eller någonting, utan man köpte utrustningen och stack<br />
ut…”<br />
För några informanter förefaller det också vara väsentligt att känna sig, inte bara<br />
kompetent och bra, utan bäst:<br />
”Sen har det ju varit kul att hålla på med klättring för det, jag känner att jag har haft<br />
chans att bli så bra och nå sån framgång och… det är inte kul att… jag skulle inte<br />
tycka det är roligt med något där jag känner att antagligen att jag aldrig blir bättre<br />
eller att… sådär.”<br />
”Det kommer säkert att vara en period när det är psykologiskt svårt att inte… att gå<br />
ut på klippan och inte känna att man är bäst”<br />
28<br />
Spänningsfaktor<br />
Spänningsfaktorn sattes samman av koderna spänning på grund av att utgången är oviss,<br />
risk som nödvändig krydda för spänning och upplevd kontroll över riskerna. Att klättring<br />
för informanterna innehåller någon form av spänning råder det, om man ser till<br />
intervjusvaren, ingen tvekan om. Däremot uppfattar informanterna olika orsaker till att<br />
klättringen upplevs som en spännande aktivitet. Många fokuserar här på riskerna som är<br />
förknippade med klättring. Vid en närmare granskning visar det sig dock att olika typer av<br />
risker kan identifieras. En sådan risk, som bara nämns flyktigt av en informant, är risken<br />
att känna sig misslyckad om man inte framgångsrikt tar sig upp för en tur eller på ett berg.<br />
En annan komponent som gör klättringen spännande, menar flera informanter, är det<br />
faktum att det är omöjligt att på förhand veta hur en klättertur kommer att avlöpa.
”En vägg som man inte vet någonting om, jag menar, där finns det ju någon risk<br />
och det är ju det som är lite spännande, att överlämna sig själv, att lämna sin<br />
trygghet, att utgången inte är helt viss.”<br />
”Många utav de turerna man kommer ihåg… det är ju de turerna där man har gjort<br />
någon slags riskbedömning, va. Där man har så att säga riskerat någonting… ett<br />
fall… eller någonting… som man egentligen inte vet utgången av.”<br />
Inbegripet i begreppet oviss utgång finns också en reell risk, låt vara inte alltid så stor, för<br />
att man själv eller någon annan i replaget ska skadas eller förolyckas. Flera informanter<br />
uttrycker en tydlig övertygelse om att risken är en väsentlig och integrerad del av sporten,<br />
utan vilken klättringen blir en ganska ointressant och tråkig aktivitet:<br />
”[Jag tycker att] risken är en grundläggande… egenskap. Och då menar jag<br />
verkligen grundläggande, det är en hörnsten som finns där. Tar du bort den så är<br />
det inte intressant längre.”<br />
Riskelementet i klättring hanterar informanterna med olika strategier. Ett sätt är att helt<br />
enkelt välja bort berg eller turer som bedöms som alltför farliga:<br />
”Men så här allmänt så tror jag inte klättring är, eller det är klart klättring i stora<br />
berg, det är ju verkligen en risk, för då är det så mycket som är utanför ens egen<br />
kontroll. Det är som att sätta dig och köra bil och så är alla andra förare rattfulla.<br />
Medan vanlig klättring, inte bara sportklättring, utan [all klippklättring] är ju oftast<br />
ganska säker. Det blir ju fler och fler faror ju större berg man rör sig i…”<br />
Ett annat sätt att hantera riskerna är att med kunskap och erfarenhet skaffa sig en<br />
medvetenhet om farorna och därigenom även ett visst mått av kontroll över dem. Just<br />
denna känsla av att kontrollera riskerna beskriver flera informanter som särskilt<br />
belönande:<br />
”Klättringen, i alla fall som jag har bedrivit den, den handlar om så fundamentala<br />
situationer. Jag ska inte säga att det handlar om liv och död, men jag menar, du är i<br />
sådana situationer där du upplever äkta risk. Och där du liksom då måste leva i<br />
den, handla i den miljön, va.”<br />
”Det här att gå in i en risksituation och med hjälp av erfarenheten bedöma läget,<br />
va. Och genomföra någonting, det är som att hantera… ja, det är ett slags kontroll<br />
då kan man säga. […] Det är en ganska fantastisk känsla just det här med att hålla sin<br />
egen rädsla och risken under kontroll.”<br />
29<br />
Integrativ faktor<br />
Alla de faktorer som redogjorts för hittills sammanförs i denna sista, den integrativa<br />
faktorn. Praktiskt taget alla informanter uttrycker på olika sätt sin syn att det inte finns en<br />
enda förklaring till varför de klättrar. Det finns för var och en en hel rad motiv som de kan<br />
räkna upp. I de allra flesta fall tycker de också att de flesta av deras behov skulle kunna<br />
tillgodoses i andra aktiviteter. Problemet, menar informanterna, är att det knappast finns<br />
någon annan aktivitet som är så mångdimensionell som klättringen, och som härigenom är<br />
en aktivitet som kan tillgodose de flesta önskemål på en och samma gång. Man skulle<br />
alltså kunna säga att en stor del av de faktorer informanterna anger som motiv för<br />
utövande av olika aktiviteter integreras i klättringen:<br />
”Jag gillar när det är… både spänning och… ansträngning, både fysiskt och<br />
mentalt och jag gillar att vara ute. Och ibland gillar jag att vara ensam, och ibland är
jag otroligt social, och det är… allt det här finns i klättringen. […] alltså det finns<br />
ju ingen aktivitet som ger alla de här ingredienserna… det gör ju inte det.”<br />
”Jag tror att det är mångdimensionaliteten som är klättringens styrka. […] det är<br />
hela paketet. Man kan ju testa sig själv genom att fråga ’ta bort någon av de här<br />
faktorerna’…”<br />
”Den [klättringen] har liksom alla ingredienserna som gör ett liv spännande på<br />
något sätt. Det är liksom… klättringen har ju passion, den har naturen, den har…<br />
intensiteten, livsnärvaron… och sen så har den allt det här andra som… golfarna<br />
pratar om… Flow och känslan av att vara ett med bollen och sånt där, men sen så<br />
har den så mycket mer. Därför tycker jag inte det är konstigt, liksom, att… att jag<br />
blev så tagen som jag blev.”<br />
Några informanter beskriver hur de under en period av intensiv klättring kommer in i en<br />
slags positiv feedback-loop. Under sådana perioder tycks klättringen framkalla ett slags<br />
euforisk känsla som gör att man bara vill klättra mer, och även under perioder av lägre<br />
aktivitet finns minnet av den känslan kvar som en lockelse:<br />
”Efter ett tag, när man blivit så entusiastisk som man blev, då kom man liksom in i<br />
en annan dimension i klättringen, kan man säga. […] Om man verkligen ska förstå,<br />
komma in i klättring, förstå vad det verkligen handlar om, då ska man ta en period,<br />
inte en månad, utan man ska ta tre månader där man bara åker iväg och klättrar.<br />
Man tar det någon gång i sitt liv, va. För att… man kommer in i ett… det är jädrigt<br />
svårt att förklara, men det blir på något sätt som att man… man gör det utan att<br />
behöva tänka på det. Ett slags flow, kalla det vad du vill, men det är så att man<br />
känner en sån otrolig glädje i det. […] det är liksom självdrivande, att när man inne<br />
i en sån där väldigt intensiv period när man håller på med klättring hela tiden, då<br />
lever man så där hela tiden… det är ju så underbart, alltså. Där varje dag är<br />
liksom… man har en extrem närvaro… kan jag tycka… och liksom… väldigt<br />
mycket här och nu, hela tiden, och samtidigt som det känns genuint, va, det känns<br />
genuint. […] På något sätt så blir hela tiden, när man kommit in i det så blir resten<br />
av tiden ett sätt att försöka skapa en tillvaro där man får, så att säga, där man kan<br />
hantera ett normalt civilt liv, men där man ändå får tid till att kunna ägna sig åt<br />
klättring med samma intensitet. Över tid så är ju det en omöjlig ekvation, va.<br />
Liksom, verkligheten hinner ju ifatt en till sist. […] Men har man en gång varit där,<br />
varit inne i det, så blir det hela tiden en längtan efter att komma tillbaka till det på<br />
något sätt, va.”<br />
Några informanter förklarar också hur de tycker att vissa subsporter inom klättringen, så<br />
kallad sportklättring, alltså svår klättring på oftast ganska korta preparerade leder utomhus,<br />
och inomhusklättring, saknar tillräcklig variationsrikedom för att vara verkligt intressanta.<br />
De saknar utomhusklättringens mångdimensionslitet och bereder därigenom inte lika stor<br />
tillfredsställelse:<br />
”Sportklättring är ju liksom bara gymnastiskt, det är bara… teknisk, fysisk svårighet.<br />
Och det är ju också, liksom, en återvändsgränd… Det är ju det.”<br />
”Inomhusklättringen har ju inte direkt något självändamål… eller det har den väl<br />
på något vis också, men det är ju inte på riktigt liksom. Det är inte som… men<br />
man får ju någon form av stimulans av det, helt klart. Och det kan vara otroligt,<br />
liksom, sådär, upplyftande… att klara någonting inomhus också. Men i långa<br />
loppet så är det inte… så himla mycket… Det är väl som att onanera, ungefär.”<br />
30
31<br />
Diskussion<br />
Studiens tillförlitlighet<br />
Som beskrivits i metodavsnittet är det idealiska i denna typ av intervjuundersökning att inte<br />
på förhand begränsa antalet respondenter. Det är bättre att fortsätta intervjuerna till dess<br />
intervjuaren upplever en slags mättnadskänsla, det vill säga att inga nya åsikter eller<br />
upplevelser framkommer vid ytterligare intervjuer. Trots att det här var nödvändigt att på<br />
förhand begränsa antalet intervjuer kunde tydliga återkommande svarsmönster och<br />
gemensamma upplevelser och erfarenheter hos informanterna urskiljas. Det finns därför<br />
skäl att anta, att en utökning av antalet informanter inte skulle ha påverkat studiens resultat<br />
i någon större omfattning.<br />
Intervjuaren i denna studie är själv klättrare sedan 25 år, och är härigenom –<br />
eftersom klättring är en förhållandevis liten sport i Sverige – en mer eller mindre välbekant<br />
person för informanterna. Därför finns det en uppenbar risk för att informanterna kan<br />
känna motstånd mot att bli för ärliga eller personligt utlämnande. Härigenom riskerar man<br />
att svaren blir ytliga och intervjuerna löper risken att förflackas. Detta har dock sannolikt<br />
inte har varit ett större problem i den här studien, eftersom de svar som erhållits i många<br />
fall innehållit information och åsikter av mycket personlig karaktär. Intervjuerna har varit<br />
långa och informationsrika och har av intervjuaren upplevts som alltigenom ärliga och<br />
uppriktiga.<br />
En annan fälla en intervjuare i denna typ av studie riskerar att gå i, är att de svar som<br />
erhålls faller in i de förbestämda frågekategorierna som finns i intervjuplanen. Detta är<br />
något som riskerar inträffa om inte frågorna ställs på ett tillräckligt öppet sätt. I denna<br />
studie har sannolikt detta inte inträffat, då jag ur intervjusvaren vid<br />
resultatsammanställningen kunnat skapa svarskategorier som inte fanns med i<br />
intervjuplanens frågematerial. Eftersom sådana svarskategorier, som inte fanns i<br />
intervjuplanen, kunde skapas, finns inte heller skäl att tro att jag under intervjuerna gått i en<br />
annan uppenbar fälla. Det är annars fullt tänkbart att i en intervjusituation, i vilken både<br />
intervjuare och respondent har en gemensam förförståelse, allting inte blir uttalat. I denna<br />
studie skulle man kunna tänka sig, att intervjuerna hade kunnat likna sådana samtal kring<br />
motivation som klättrare har till vardags. Som redan påpekats, kan skillnaden mellan<br />
intervjuplanen och de genererade svarskategorierna ses som en intäkt för att så inte varit<br />
fallet.<br />
Slutligen några ord om svårigheterna med att kategorisera koder för att skapa<br />
begrepp. Begreppsbildningen i en sådan här studie är med nödvändighet en mycket<br />
subjektiv process. Hur begreppen bildas utifrån koderna beror självfallet på den teoretiska<br />
utgångspunkten hos den som bearbetar materialet. Men även inom en och samma studie<br />
bereder denna process stora bekymmer eftersom somliga koder mycket väl ryms inom<br />
flera olika begrepp. Här hänfördes sådana koder till det begrepp där de i någon<br />
bemärkelse passade bäst. I den följande diskussionen hämtas dock, vilket kommer att<br />
framgå, koder från andra begrepp där så anses nödvändigt för att öka förståelsen. Det är<br />
trots allt samma intervjumaterial koderna är hämtade ur.<br />
Studiens resultat i relation till tidigare kvalitativa studier<br />
Det är inte helt lätt att jämföra resultaten i denna studie med dem som erhållits i andra<br />
kvalitativa undersökningar av klättrares motivation. Den kanske viktigaste svårigheten<br />
härvidlag härrör från undersökarnas olika teoretiska utgångspunkter, det vill säga vilken<br />
förförståelse undersökaren har. Självfallet är det så, att samma undersökningsmaterial kan<br />
betraktas ur olika perspektiv, och det undersökaren ser beror till stor del på vilka glasögon
han eller hon har på sig när intervjusvaren ska kategoriseras. Exempelvis har såväl Bratton<br />
et al. (1979) och Breivik (1989) som Arnegård (1996a; 1996b) en sociologisk<br />
utgångspunkt. Att de har formulerat sina svarskategorier annorlunda än till exempel<br />
Slanger & Rudestam (1997), vilka har sitt teoretiska avstamp i personlighetspsykologiska<br />
teorier, eller Ek & Ternander (1996), vilkas teoretiska förankring är något otydlig, är<br />
därför knappast förvånande.<br />
Betraktar vi begreppen i denna studie finner vi, trots beskrivna skillnader i<br />
förförståelse, en tämligen god överensstämmelse. Den kinestetiska faktorn återfinner vi,<br />
åtminstone till del, i Brattons et al. (1979) faktorer träning och prestation. Möjligen<br />
överlappar den också delvis med Arnegårds (1996a; 1996b) begrepp mentalt och fysiskt<br />
krävande, vilket säkerligen också delvis motsvarar den här beskrivna mentala faktorn. Den<br />
mentala faktorn svarar också helt eller delvis mot de faktorer Bratton et al. (1979)<br />
benämner utmaning och avkoppling, Arnegårds (1996a; 1996b) kategori spänning och<br />
utmaning samt Breiviks (1989) kategori, testa sina gränser. Vidare är det fullt klart att<br />
denna faktor innefattar Ek & Ternanders (1996) problemlösningsfaktor liksom den<br />
innefattar delar av deras psykologiska faktorer, främst de flowupplevelser de hänför till<br />
denna faktor.<br />
Identitetsfaktorn som beskrivits i denna studie innehåller komponenter av Arnegårds<br />
(1996a; 1996b) kamratskap och gemenskap. De komponenter som här åsyftas är<br />
erkännande från andra och känsla av att bli upptagen i klättrarnas gemenskap.<br />
Erkännandekomponenten återfinner vi även hos Bratton et al. (1979). Arnegårds (1996a;<br />
1996b) kamratskap och gemenskap överlappar dock kanske till största delen med denna<br />
studies sociala faktor, vilken sannolikt också till stor del överensstämmer med Breiviks<br />
(1989) kamratskapsfaktor.<br />
Lärande- och utvecklingsfaktorn återfinns i den faktor Slanger & Rudestam (1997)<br />
benämner önskan att uppnå större skicklighet, liksom i Ek & Ternanders (1996) personlig<br />
utveckling. Det som i denna studie benämnts den estetiska faktorn förefaller vara ett nära<br />
nog universellt fynd. Denna motsvaras mer eller mindre av Arnegårds (1996a; 1996b)<br />
kategori naturupplevelse och möjligen också av kategorin frihet och känsla. Vidare<br />
återfinner vi motsvarande begrepp i Breiviks (1989) kategorier upplevelsen och<br />
naturupplevelser samt i Ek & Ternanders (1996) kategori miljön och naturen. Slanger &<br />
Rudstam (1997) använder till och med samma formulering som i denna studie, estetisk<br />
faktor. Lekfaktorn återfinner vi dock bara hos Breivik (1989).<br />
Monotoniundvikandefaktorn förefaller vara tämligen unik för denna studie. Det är<br />
dock inte uteslutet att det inte finns en viss motsvarighet i Arnegårds (1996a) kategori<br />
adrenalinkick. Möjligen ingår också monotoniundvikandekomponenter i<br />
spänningskategorin i ett par av de andra här refererade studierna (Bratton et al., 1979;<br />
Slanger & Rudestam, 1997). Autonomifaktorn tycks inte heller vara ett universellt fynd.<br />
Endast Arnegård (1996a; 1996b) har formulerat en motsvarighet, självständighet och<br />
oberoende. Spänningsfaktorn förefaller å andra sidan vara desto mer universell, och den<br />
återfinns i tämligen likartad skepnad i flera studier (Bratton et al., 1979; Arnegård, 1996a;<br />
1996b; Slanger & Rudestam, 1997).<br />
Den integrativa faktorn, slutligen, har inte formulerats av någon tidigare undersökare<br />
av klättrares motivation, och kan därför betraktas som ett nytillskott. Det tycks som om<br />
man i de flesta tidigare studier av klättrares motivation brutit ner motivationen i sina<br />
beståndsdelar så till den grad att denna viktiga faktor näst intill helt förbisetts. Utan den<br />
integrativa faktorn blir lätt förståelsen av klättrares motivation fragmenterad. Det blir då<br />
knappast möjligt att förstå varför en person väljer att utöva klättring istället för att ägna sig<br />
åt en rad olika sysselsättningar, som tillsammans förmår tillgodose personens alla<br />
önskemål om identitet, socialt umgänge, naturupplevelser, utmaningar, och så vidare.<br />
32
Det är också viktigt att hålla i minnet att samtliga här beskrivna faktorer inte är lika<br />
viktiga för alla klättrare. Det är till och med så, att några faktorer helt saknar betydelse för<br />
vissa av informanterna i denna studie. För andra informanter kan just dessa faktorer vara<br />
de som väger tyngst, och för dem är det istället andra faktorer som känns oviktiga.<br />
Ytterligare andra informanter kan ha helt andra kombinationer av faktorer som beskriver<br />
just deras motivation. Det tycks dock som om den sociala faktorn, tillsammans med<br />
identitetsfaktorn, den mentala faktorn, lekfaktorn och den estetiska faktorn återfinns i<br />
samtliga informanters intervjusvar.<br />
Sammantaget ser det alltså ut som om intervjusvaren i denna studie i många<br />
väsentliga delar liknar de som erhållits i andra kvalitativa intervjustudier av klättrares<br />
motivation. De största skillnaderna mellan studierna tycks vara hur begreppen eller<br />
svarskategorierna bildats, en process som sannolikt styrs mycket av undersökarens<br />
teoretiska utgångspunkter.<br />
De teoretiska perspektivens relevans<br />
Den biologiska förklaringsmodellen som beskrevs i inledningen kan lämnas därhän i detta<br />
sammanhang, eftersom det i denna studie inte har gjorts några fysiologiska eller kemiska<br />
bestämningar. Några av de teorier som ryms inom det psykodynamiska teoribygget är det<br />
dock relevant att betrakta i relation till resultaten i denna studie.<br />
Det Winnicottska lekbegreppet (Winnicott, 1995) är kanske inte helt tillämpligt på<br />
klättring, delvis därför att Winnicott i första hand avser barns lek. Ändå ter det sig inte helt<br />
omöjligt att förstå en del av lockelsen i klättring ur detta perspektiv. Winnicott talar om att<br />
leken försiggår i ett potentiellt rum, ett mellanområde som inte är liktydigt med den inre,<br />
psykiska verkligheten, men som inte heller är detsamma som den yttre verkligheten. Flera<br />
av informanterna beskrev klättringen som en verklighetsflykt eller en flykt från vardagen.<br />
En informant talade till och med om en annan verklighet som klättraren skapar själv.<br />
Denna alternativa verklighet kan klättraren välja om han eller hon vill vara i eller inte, precis<br />
som Winnicotts potentiella rum. Vidare talar Winnicott om avvägningen mellan den<br />
personliga verkligheten och upplevelsen av kontroll över yttre objekt. Upplevelsen av<br />
kontroll, liksom värdet av den realitetsanpassning denna upplevelse måste genomgå i<br />
konfrontationen med väder, lös klippa, dåliga säkringsmöjligheter och så vidare, är något<br />
som flera informanter för fram som en viktig komponent. Visserligen hänfördes koden<br />
upplevd kontroll över risker till spänningsfaktorn och koden personlig utveckling till<br />
lärande- och utvecklingsfaktorn. Detta demonstrerar dock mer svårigheterna att<br />
kategorisera koderna för att skapa begrepp än det talar för att Winnicotts lekbegrepp inte<br />
skulle vara användbart för att förstå klättrares motivation. Sammantaget ser det alltså ut<br />
som om begreppet lek, så som Winnicott använder det, har viss relevans när det gäller att<br />
förstå klättrares motivation.<br />
Upplevelsen av kontroll kan alltså ses ur ett lekperspektiv. Samtidigt kan, som<br />
diskuterades i inledningen, illusionen av kontroll ses som en omnipotensfantasi. Minns<br />
här att narcissism inte är något en person har eller inte har. Alla är vi mer eller mindre<br />
narcissistiska. Typiska narcissistiska drag är ett grandiost själv, det vill säga en känsla av<br />
att vara förmer än andra. I detta ingår också omnipotensfantasier, alltså en fantasi om<br />
allsmäktighet. Tillämpat på klättrare skulle alltså upplevelsen av att kunna kontrollera<br />
risker i högre grad än vad som faktiskt är fallet kunna ses som en omnipotensfantasi.<br />
Likaså är koden att känna sig bäst möjlig att betrakta som ett uttryck för ett behov av att<br />
känna sig förmer än andra. En annan sak som talar för att narcissism kan vara en relevant<br />
förklaringsmodell här är också att såväl Bratton et al. (1979) som Breivik (1989) fann att<br />
prestige och erkännande från andra fanns med som motivationsfaktor hos de undersökta<br />
klättrarna. De fann dock att det var en förhållandevis oviktig faktor, vilket möjligen styrker<br />
33
de slutsatser som dragits här, att det inte är troligt att de flesta klättrare drivs av någon<br />
patologisk narcissism. Snarare handlar det om en normal, självbefrämjande narcissism.<br />
I inledningen diskuterades möjligheten att betrakta de starka band som ofta finns<br />
mellan klätterpartners, tilliten och till och med själva repet som en slags anknytning. I<br />
denna studie framkommer inga tydliga belägg för att det är ett fruktbart synsätt, men det<br />
finns några indikationer. Dels talar åtskilliga informanter om betydelsen av tillit till sin<br />
klätterpartner och dels beskriver några styrkan i känslan av att ha delat vissa upplevelser<br />
med klätterpartnern. Att betrakta detta som mer än indikationer förefaller dock vara<br />
orimligt. Däremot är det tydligt att vänskapsbanden som skapas inom klättringen ofta är<br />
starka. De vänner man får genom klättringen tycks man i många fall ha kvar under lång tid<br />
och umgås med även i andra sammanhang. Möjligen kan detta bidra till att en persons<br />
fortsatta engagemang i klättringen, i enlighet med Robinsons (1985) fynd.<br />
Däremot tycks den identitet som klättrare utövaren får vara av stor betydelse, både<br />
för den initiala attraktionen till sporten och för det fortsatta engagemanget. De flesta<br />
informanter berättade hur de välkomnades in i sporten av de redan etablerade utövarna,<br />
vilka beskrevs som antingen personer de såg upp till, som intressanta personer, som kufar<br />
och udda typer eller som roliga och lättsamma. Detta gav alltså nybörjaren en grupp eller<br />
enstaka färgstarka individer att identifiera sig med, något som anses oerhört betydelsefullt,<br />
framför allt i adolescensen, men även senare i livet (Eriksson, 1971; Forsyth, 1999).<br />
Många informanter använder inte termen identitet, utan talar istället om livsstil. Oavsett<br />
vilket uttryck man använder beskriver de hur det, efter många års aktivt klättrande praktiskt<br />
taget är omöjligt att sluta klättra. Även efter långa uppehåll, med kanske flera års bortavaro<br />
från klättringen, tänker en sådan person på sig själv som en klättrare och klättringen finns<br />
med i tankarna så gott som dagligen. Betraktat ur ett identitetsperspektiv är det alltså<br />
möjligt att förstå åtminstone något av vad som kan locka en person att börja klättra och vad<br />
som kan bidra till att personen inte slutar.<br />
Flow är ett fenomen som diskuteras i flera studier av klättrares motivation<br />
(Arnegård, 1996a; 1996b; Ek & Ternander, 1996; Slanger & Rudestam, 1997; Della Fave<br />
et al., 2003). Därför är det knappast förvånande att finna det även i denna studie.<br />
Begreppet flow har genom att det beskrivits i populärvetenskaplig litteratur (t.ex.<br />
Csíkszentmihályi, 1992) blivit något av var mans egendom. Detta märks inte minst i denna<br />
studie, där flertalet informanter nämner termen flow och beskriver situationer där de har<br />
upplevt flow. Dessa informanter beskriver också samtliga dimensioner av flow, så som de<br />
har beskrivits av Csíkszentmihályi (1992). Många understryker att klättring för dem är en<br />
utmaning. Utmaningen kan för olika personer handla om olika saker. För de flesta handlar<br />
det om problemlösning, såväl fysisk som teknisk och för många består utmaningen också<br />
i att hålla sin rädsla i schack. Vidare beskriver några hur det i klättring är möjligt välja en<br />
utmaning som passar individens förmåga och dagsform. Csíkszentmihályi (1992)<br />
beskriver vikten av att ha tydliga mål och tydlig feedback för att kunna avgöra om de<br />
utförda handlingarna leder mot målen. Målen i klättring är, liksom feedbacken, ofta tydliga<br />
och konkreta. Detta är något som lyfts fram av en stor del av informanterna. Den totala<br />
koncentrationen på uppgiften är också en av flowdimensionerna. Även detta är något som<br />
nästan samtliga informanter tar upp, liksom förlusten av självmedvetande och den<br />
förändrade tidsuppfattning som förknippas med flow. Samma sak är det med känslan av<br />
kontroll över utgången av en situation som enligt Csíkszentmihályi även det är en viktig<br />
dimension. Många informanter beskriver känslan av att ha kontroll över riskerna. Några<br />
beskriver också känslan av att släppa kontrollen och handla helt automatiskt, och<br />
härigenom paradoxalt nog uppnå en större grad av kontroll. Slutligen, menar<br />
Csíkszentmihályi, måste en flowupplevelse vara så belönande att den blir ett självändamål.<br />
Detta är ingenting som någon av informanterna nämner explicit, men nära nog alla är<br />
mycket tydliga i sina beskrivningar av hur viktig klättring är för dem. Flera av dem<br />
prioriterar klättring före både arbete och relationer, vilket skulle kunna tas som intäkt för<br />
34
att de flowupplevelser de får genom klättringen är så kallade autoteliska upplevelser, det<br />
vill säga att upplevelsen i sig är så belönande att den blir ett självändamål.<br />
Aktivering (arousal) förefaller ha stor betydelse på olika vis. De flesta informanter<br />
kan beskriva tillfällen när en hög aktivering känns behaglig, men de flesta av dessa kan<br />
också beskriva andra tillfällen – exempelvis om de kommit in i ett område med lös klippa<br />
– när aktiveringen blivit så hög att de istället upplevt ångest. Det är alltså ganska tydligt att<br />
det för var och en finns en aktiveringsnivå som upplevs som behaglig, där det är möjligt att<br />
prestera bra. Över denna nivå upplevs istället ångest och prestationerna därmed<br />
suboptimala. Många informanter menar att det är riskerna i klättringen som verkar<br />
aktiverande. Det finns för klättraren helt enkelt inget alternativ till att ha en hög<br />
vakenhetsgrad och en förhöjd uppmärksamhet. Däremot är inte informanternas<br />
beskrivningar av aktiveringens funktion helt samstämmiga. Flera informanter beskriver<br />
hur de tror att den förhöjda uppmärksamheten är orsaken till att sinnesintrycken de får<br />
under klättring, liksom minnesbilderna efteråt, blir så intensiva och starka. Några förefaller<br />
mena att aktiveringen är en förutsättning för flowupplevelser, medan andra inte gör den<br />
kopplingen. De menar istället att de under klättring känner sig mer levande än annars, och<br />
det ter sig sannolikt att aktiveringen är en viktig komponent i denna känsla. Oavsett vilken<br />
funktion aktiveringen fyller, tycks det rimligt att dra slutsatsen att aktivering är en viktig<br />
komponent. Det förefaller också rimligt att anta, att riskerna vid klättring fyller en<br />
aktiveringshöjande funktion.<br />
I den teori om sensation seeking personlighet som beskrivits i inledningen finns<br />
fyra komponenter: spännings- och äventyrssökande, upplevelsesökande, avhämning och<br />
känslighet för tristess. Spännings- och äventyrssökandet tycks även i denna studie vara en<br />
viktig faktor för flertalet informanter. Hela den spänningsfaktor som bildades utifrån<br />
kodningen av intervjusvaren beskriver detta. Möjligen kan också koden upptäckarglädje,<br />
som vid begreppsbildningen hänfördes till lekfaktor, räknas hit i detta sammanhang.<br />
Analogt beskriver den estetiska faktorn en betydande del av sensation seekerns<br />
upplevelsesökande. På samma vis förhåller det sig med känsligheten för tristess, som<br />
beskrivs av denna studies monotoniundvikandefaktor. Det tycks med andra ord som om<br />
en sensation seeking personlighet kan vara en väsentlig del av förklaringen till varför<br />
somliga personer klättrar.<br />
De allra flesta informanter nämner lärande och personlig utveckling som en viktig<br />
motivationsfaktor. Med lärande menar några att lära sig konkreta färdigheter som<br />
underlättar eller gör klättringen säkrare. Huvuddelen syftar dock i minst lika hög grad på<br />
en personlig utveckling av exempelvis omdöme och självtillit. Denna aspekt av lärande<br />
som många informanter beskrivit tycks vara av samma sort som beskrivits i ett flertal<br />
studier (Lefebvre, 1980; Iso-Ahola et al., 1988; Slanger & Rudestam, 1997), nämligen en<br />
höjning av den upplevda självförmågan.<br />
Sammanfattningsvis tycks det alltså som att vissa av de motivationsteorier som<br />
tidigare använts för att förklara varför människor klättrar i berg har ett större<br />
förklaringsvärde än andra. De teorier som förefaller få mest stöd i denna studie är<br />
flowteorin och aktivering som i huvudsak kan kopplas till den mentala faktorn och i någon<br />
mån till lekfaktorn, sensation seeking personlighet som framför allt kan kopplas till<br />
spännings- och monotoniundvikandefaktorerna samt behov av identitet som i denna studie<br />
identifierats som en separat faktor.<br />
Slutsatser<br />
Varför människor klättrar i berg förefaller vara en oerhört komplex fråga att besvara. Det<br />
tycks inte heller vara så, att det räcker med att beakta traditionella motivationsteorier.<br />
35
Sådana teorier räcker förvisso långt, men för en fördjupad förståelse bör även utvecklingspsykologiska<br />
teorier, liksom kognitiva och personlighetsfaktorer tas med i bilden.<br />
Det är inte heller så, att en enda modell förslår speciellt långt. Intrycket från denna<br />
studie är att Bratton et al. (1979) har helt rätt när de hävdar: ”Sannolikt är det inte så, att<br />
motivationen bakom någon aktivitet går att passa in i en enfaktormodell. Förmodligen är<br />
det inte ens så, att en individs primära och sekundära motiv går att passa in i samma<br />
modell.” [egen översättning]. Med primära och sekundära motiv menar de helt enkelt en<br />
persons viktigaste och näst viktigaste anledning att ägna sig åt en aktivitet.<br />
Det finns alltså inte en förklaring till varför människor klättrar i berg. I denna studie<br />
har, utifrån intervjusvaren, elva faktorer konstruerats som kan bidra till förståelsen av<br />
varför man klättrar i berg. Det är dock inte så, att alla elva faktorerna är relevanta för<br />
samtliga informanter. Vissa faktorer, den mentala faktorn, den sociala faktorn,<br />
identitetsfaktorn, den estetiska faktorn, lärande- och utvecklingsfaktorn och lekfaktorn, är<br />
gemensamma för nära nog alla informanter. Den integrativa faktorn finns även den med<br />
för en stor andel av informanterna. Utöver dessa skiljer sig dock bilderna åt. Exempelvis<br />
återfinns bara till en mindre del samma informanter i den kinestetiska faktorn och i<br />
autonomifaktorn. Däremot kan man i en liten studie som denna inte avgöra om dessa<br />
skilda bilder kan kopplas till kön, ålder, erfarenhet, och så vidare. När man betraktar<br />
klättrares motivation finns det alltså vissa gemensamma nämnare, men utöver dessa finns<br />
också en stor interindividuell variation vad gäller motiven.<br />
Vidare är det sannolikt så, att olika av dessa faktorer är olika starkt verkande under<br />
olika faser av en klättrares karriär. Det är mycket troligt att vissa faktorer, exempelvis<br />
lärande- och utvecklingsfaktorn, spelar en större roll för att initialt attrahera den nyblivne<br />
klättraren än de gör senare under livet som klättrare. På samma vis finns sannolikt andra<br />
faktorer som ökar i betydelse över tid. För att särskilja dessa typer av faktorer åt, föreslås<br />
här termerna initieringsfaktorer respektive kvarhållandefaktorer. Rimligen är det dock så,<br />
att vissa faktorer, till exempel identitetsfaktorn och den sociala faktorn, fyller dubbla<br />
funktioner genom att vara både initieringsfaktorer och kvarhållandefaktorer. Detsamma<br />
gäller sannolikt också det komplexa samband mellan bland annat aktivering och flow som<br />
beskrivs i texten nedan och som sammanfattas i figur 5.<br />
Många informanter framhåller det paradoxala förhållandet, att risken inte är en orsak<br />
till att de klättrar, men att den paradoxalt nog är en nödvändig ingrediens i klättringen.<br />
Möjligen är det så, att risken fungerar som en aktiveringshöjande faktor, vilket kan<br />
medföra att den underlättar flowupplevelser. Rimligen är det också så, att även utmaningen,<br />
såväl den fysiska som den mentala verkar aktiveringshöjande. Informanterna beskriver att<br />
den förhöjda aktiveringen har i huvudsak två effekter: dels ger den mer intensiva<br />
upplevelser och minnen och dels bidrar den troligen till flowupplevelser. Om denna<br />
aktivering ses som motivationsfaktor, och risken ses som aktiveringshöjande, kan dessa<br />
förhållanden beskrivas som i figuren nedan (Figur 5). I figuren antas ytterligare en<br />
aktiveringshöjande komponent som beskrivits av informanterna. Här benämns denna<br />
komponent – i brist på ett bättre svenskt ord – med det engelska ordet commitment, vilket i<br />
klättrares språkbruk syftar på känslan av utsatthet, att tvingas lita helt till sig själv och att<br />
utgången är oviss. Denna känsla har beskrivits i koder som hänförts både till autonomifaktorn<br />
och till spänningsfaktorn. Det är uppenbart av informanternas beskrivningar att<br />
känslan av commitment förhöjs av den upplevda risken i situationen.<br />
Vid inomhusklättring, där riskerna är små och graden av commitment liten, torde<br />
därför de i figur 5 beskrivna sambanden vara betydligt svagare, vilket också stämmer med<br />
den bild informanterna ger. Flera informanter uttrycker också att inomhusklättring inte alls<br />
utgör samma källa till tillfredsställelse som utomhusklättring, vilket anges bero på att<br />
36
upplevelserna inomhus aldrig blir lika starka och att flow inte upplevs lika ofta i sådan<br />
miljö.<br />
37<br />
Klipp- och bergsklättring:<br />
Mental och<br />
fysisk<br />
utmaning<br />
Risk<br />
Koncentration<br />
Aktivering<br />
Commitment<br />
Flow<br />
Intensifierade upplevelser:<br />
• Kinestetiska<br />
• Estetiska<br />
• Sociala<br />
• Etc.<br />
Figur 5. Föreslaget samband mellan risk, utmaning och aktivering å<br />
ena sidan och aktivering och flow- respektive intensifierade upplevelser<br />
å den andra. Diagrammet visar föreslaget samband vid klipp- och<br />
bergsklättring.<br />
Begreppet ”commitment” är engelska och syftar, såsom ordet används<br />
av klättrare, på känslan av utsatthet, att tvingas lita helt till sig själv<br />
och att utgången är oviss.<br />
Som framgått av ovanstående diskussion tycks enda möjligheten att skapa en mer<br />
ingående förståelse för klättrares motivation vara att tillgripa ett multifaktoriellt synsätt.<br />
Även intraindividuellt torde ett sådant synsätt vara det enda fruktbara, då varje individ<br />
synes drivas av en rad olika faktorer. Härvid måste värdet av den integrativa faktorn<br />
framhållas, då denna i någon mån förklarar varför individen väljer att tillgodose de flesta av<br />
sina önskemål och behov inom en och samma aktivitet istället för att tillgodose varje behov<br />
med en separat aktivitet.
38<br />
Referenser<br />
Abbott, E.A. (1884). Flatland. London : Seeley & Co.<br />
Arnegård, J. (1996). Äventyrsidrottare – vilka och varför; en studie om äventyrliga eller<br />
”risksportande” ungdomar och vuxna. C-D-uppsats, Institutionen för pedagogik.<br />
Stockholm: Lärarhögskolan<br />
Arnegård, J. (1996). Om motiven för att utöva ”Äventyrsidrott”. I (Patriksson, G. (red.)<br />
Aktuell beteendevetenskaplig idrottsforskning. (pp. 20-42). Lund: Svebis Årsbok.<br />
Arnegård, J. (2002). Sportutövning som upplevelse. I Engström & Redelius (red.)<br />
Pedagogiska perspektiv på idrott. (pp. 106-134). Stockholm: HLS förlag.<br />
Bartlett, P. (1993). The Undiscovered Country. Llangefni: The Ernest Press.<br />
Bernstein, J. (1989). Ascent. The Invention of Mountain Climbing and It’s Practice.<br />
(Revised edition). New York: Touchstone.<br />
Bonington, C. (1966). I Chose to Climb. London: Gollancz.<br />
Bonington, C. (1992). The Climbers. A History of Mountaineering. London: Hodder &<br />
Stoughton.<br />
Bratton, R.D., Kinnear, G. & Koroluk, G. (1979). Why Man Climbs Mountains.<br />
International Review of Sport Sociology. 14 (2), pp. 23-36.<br />
Breivik, G. (1989). Den søte lukt av fare. Samfunnsmessige og psykologiske betingelser<br />
for risikosport. Samtiden, 1, pp. 22-29.<br />
British Mountaineering Council (1988). Development, Design and Management of<br />
Climbing Walls. London: The Sports Council.<br />
Buhl, H. (1956). Nanga Parbat Pilgrimage. London: Hodder.<br />
Calleberg, P. (1994). Stora klippklättringsboken. Stockholm: Rabén Prisma.<br />
Crain, W. (1992). Theories of Development. (3 rd ed.). Englewood Cliffs: Prentice Hall.<br />
Cronin, C. (1991). Sensation Seeking Among Mountain Climbers. Personality and<br />
Individual Differences 12 (6), pp. 653-654.<br />
Csíkszentmihályi, M. (1975). Beyond Boredom and Anxiety. San Fransisco: Jossey-Bass.<br />
Csíkszentmihályi, M. (1992). Flow – Den optimala upplevelsens psykologi. Stockholm:<br />
Natur och Kultur. (Ursprungligen publicerad 1990).<br />
Deci, E.L. & Ryan, R.M. (1985). Intrinsic Motivation and Self-Determination in Human<br />
Behavior. New York: Plenum Press.<br />
Delle Fave, A., Bassi, M. & Massimini (2003). Quality of Experience and Risk Perception<br />
in High-Altitude Rock Climbing. Journal of Applied Sport Psychology, 15 (1), pp.<br />
82-98.<br />
Egidius, H. (1997). Psykologilexikon (2:a utgåvan). Stockholm: Natur och Kultur.<br />
Ek, M. & Ternander, F. (1996). Riskfylld idrott / aktivitet – 7 klättrares motiv till utövande<br />
av sin idrott / aktivitet. Specialarbete vid Institutionen för idrott och hälsa. Örebro:<br />
Högskolan i Örebro.<br />
Ellis, M. (1973). Why People Play. Englewood Cliffs, NJ.: Prentice-Hall.<br />
Eneroth, B. (1984). Hur mäter man ”vackert” Grundbok i kvalitativ metodik.<br />
Stockholm: Natur och Kultur.<br />
Erikson, E.H. (1971). Ungdomens identitetskriser. Stockholm: Natur och Kultur.<br />
(Ursprungligen publicerad 1968).<br />
Ewert, A. (1985). Why People Climb: The Relationship of Participant Motives and<br />
Experience Level to Mountaineering. Journal of Leisure Research. 17, pp.<br />
241–250.<br />
Ewert, A. (1993). Differences in the Level of Motive Importance Based on Trip Outcome,<br />
Experience Level and Group Type. Journal of Leisure Research. 25 (4), pp.<br />
335–349.
Ewert, A. (2001). Playing the Edge: Motivation and Risk Taking in a High-Altitude<br />
Wildernesslike Environment. Journal of Human Performance in Extreme<br />
Environments, 6(1), December, pp. 12-20.<br />
Ewert, A. & Hollenhorst, S. (1989). Testing the Adventure Model: Empirical Support for<br />
a Model of Risk Recreation Participation. Journal of Leisure Research, 21 (2), pp.<br />
124–139.<br />
Ewert, A. & Hollenhorst, S. (1994). Individual Setting Attributes of the Adventure<br />
Recreation Experience. Leisure Sciences, 16 (3), pp. 177–191.<br />
Farley, F. (1986, May). The Big T in Personality. Psychology Today, 20, pp. 44-52.<br />
Feher, P., Meyers, M.C. & Skelly, W.A. (1998). Psychological Profile of Rock Climbers:<br />
State and Trait Attributes. Journal of Sport Behavior. 21 (2), pp. 167-181.<br />
Fonagy, P. (2001). Attachment Theory and Psychoanalysis. New York: Other Press.<br />
Forsyth, D. R. (1999). Group Dynamics. (3:e uppl., pp. 58-69). Belmont: Wadsworth.<br />
Fowler, C.J., von Knorring, L. & Oreland, L. (1980). Platelet monoamine oxidase activity<br />
in Sensation Seekers. Psychiatric Research. 3, pp. 273-279.<br />
Frederick, C.M. & Ryan, R.M. (1995). Self-Determination in Sport: A Review Using<br />
Cognitive Evaluation Theory. International Journal of Sport Psychology, 26 (1), pp.<br />
5-23.<br />
Freischlag, J. & Freischlag, T. (1993). Selected Psycho-Social, Physical and Technical<br />
Factors Among Rock Climbers: A Test of the Flow Pardigm. I Simpson, W.K.,<br />
LeUnes, A. & Picou, J.S. (red.). Applied Research in Coaching and Athletics<br />
Annual (pp. 109-122). Boston, Ma.: American Press.<br />
Furnham, A. (1997). The Psychology of Behaviour at Work. Hove: Psychology Press.<br />
Gomà I Freixanet, M. (1991). Personality Profile of Subjects Engaged in High Physical<br />
Risk Sports. Personality and Individual Differences, 12(10), pp. 1087-1093.<br />
Gordan, K. (1996). Professionella möten. Stockholm: Natur och Kultur.<br />
Gould, D. & Tuffey, S. (1996). Zones of Optimal Functioning Research: A Review and<br />
Critique. Anxiety, Stress, and Coping, 9, pp. 53-68.<br />
Gould, D., Greenleaf, C. & Krane, V. (2002). Arousal-Anxiety and Sport Behavior. I<br />
Horn, T.S. (red.) Advances in Sport Psychology (2 nd ed.), (pp. 207-241).<br />
Champaign, Ill.: Human Kinetics.<br />
Groves, D. (1987). Why Do Some Athletes Choose High-Risk Sports The Physician<br />
and Sports Medicine, 15 (3), pp. 186-193.<br />
Gustavsson, B. (1998). Metod: Grundad teori för ekonomer. Lund: Academia Adacta.<br />
Guvå, G. & Hylander, I. (2003). Grundad teori – ett teorigenererande<br />
forskningsperspektiv. Stockholm: Liber.<br />
Hardy, L. & Whitehead, R. (1984). Specific Modes of Anxiety and Arousal. Current<br />
Psychological Research and Reviews, 3(3), pp. 14-24.<br />
Heckmair, A. (1975). My Life As a Mountaineer. London: Gollancz.<br />
Hergenhahn, B.R. & Olson, M.H. (1999). An Introduction to Theories of Personality (5 th<br />
ed.). Upper Saddle River, N.J.: Prentice-Hall.<br />
Hill, L. (2002). Climbing Free. New York: W. W. Norton & Company, Inc.<br />
Howard, R., Tay, T.S., Ling, L.H. & Toh, S.M. (2002). Risk Taking and Metamotivational<br />
State. Personality & Individual Differences, 32(1), January, pp. 155-165.<br />
Iso-Ahola, S.E., LaVerde, D. & Graefe, A. (1988). Perceived Competence as a Mediator<br />
of the Relationship Between High Risk Sports Participation and Self-Esteem.<br />
Journal of Leisure Research, 21 (1), pp. 32-39.<br />
Jack, S.J. & Ronan, K.R. (1998). Sensation-Seeking Among High- and Low Risk Sports<br />
Participants. Personality and Individual Differences, 25(6), pp. 1063-1083.<br />
Kimiecik, J.C. & Jackson, S.A. (2001). Optimal Experience in Sport: A Flow Perspective.<br />
I Horn, T.S. (red.) Advances in Sport Psychology (2 nd ed.), (pp. 501-527).<br />
Champaign, Ill.: Human Kinetics.<br />
Lefebvre, L.M. (1980). Somato-Psychological Experience During Rock Climbing.<br />
International Journal of Sport Psychology, 11 (3), pp. 153-164.<br />
39
Levenson, M.R. (1990). Risk Taking and Personality. Journal of Personality and Social<br />
Psychology, 58 (6), pp. 1073-1080.<br />
Llewellyn, D.J. (2003). Websida. Besökt 2003-10-24: http://www.risktaking.co.uk<br />
McWilliams, N. (2001). Psykoanalytisk diagnostik. Stockholm: Wahlström & Widstrand.<br />
Meldrum, K. & Royle, B. (1970). Artificial Climbing Walls. London: Pelham Books.<br />
Neate, J. (1986). Mountaineering Literature – A Bibliography. Milnthorpe: Cicerone<br />
Press.<br />
Oreland, L. (1994). Defekt på MAO-gener kan ge beteendestörning. Läkartidningen, 91<br />
(9), pp. 822–827.<br />
Patton, M.Q. (1990). Qualitative Evaluation and Research Methods. Newbury Park: Sage<br />
Publications.<br />
Roberts, G.C. (2001). Understanding the Dynamics of Motivation in Physical Activity. I<br />
Roberts, G.C. (red.). Advances in Motivation in Sport and Exercise. (pp. 1–50).<br />
Champaign, Ill.: Human Kinetics.<br />
Robinson, D.W. (1985). Stress Seeking: Selected Behavior Characteristics of Elite Rock<br />
Climbers. Journal of Sport Psychology, 7(4), pp. 400-404.<br />
Rossi, B. & Cereatti, L. (1993). The Sensation Seeking in Mountain Athletes as Assessed<br />
by Zuckerman’s Sensation Seeking Scale. International Journal of Sport<br />
Psychology, Special Issue: Research in Psychology in Selected Open Field Sport<br />
Situations, 24 (4), pp. 417-431.<br />
Ryan, R.M. & Deci, E.L. (2000). Intrinsic and extrinsic motivations: Classic definitions<br />
and new directions. Contemporary Educational Psychology, 25, pp. 54–67.<br />
Scott, D. (1981). Big Wall Climbing. (3 rd ed.). London: Kaye & Ward.<br />
Shipton, E. (1967). Bergstopparnas besegrare. Malmö: Allhems förlag.<br />
Sigrell, B. (1994). Narcissism. Stockholm: Natur och Kultur.<br />
Slanger, E. & Rudestam, K.-E. (1997). Motivation and Disinhibition in High Risk Sports:<br />
Sensation Seeking and Self-Efficacy. Journal of Research in Personality, 31(3),<br />
September, pp. 355-374.<br />
Thomsson, H. (2002). Reflexiva intervjuer. Lund: Studentlitteratur.<br />
Vallerand, R.J. (2001). A Hierarchical Model of Intrinsic and Extrinsic Motivation in<br />
Sport and Exercise. I Roberts, G.C. (red.). Advances in Motivation in Sport and<br />
Exercise. (pp. 263–319). Champaign, Ill.: Human Kinetics.<br />
Vealey, R.S. (2002). Personality and Sport Behavior. I Roberts, G.C. (red.). Advances in<br />
Motivation in Sport and Exercise. (pp. 43–82). Champaign, Ill.: Human Kinetics.<br />
Weber, K. (2001). Outdoor Adventure Tourism: A Review of Research Approaches.<br />
Annals of Tourism Research 28(2), April, pp.360-377.<br />
Wheelock, W. (1967). Ropes, Knots and Slings for Climbers. Glendale: La Siesta Press.<br />
Winnicott, D.W. (1995). Lek och verklighet. Stockholm: Natur och Kultur.<br />
(Ursprungligen publicerad 1971).<br />
40
41<br />
Bilaga 1<br />
Intervjuplan<br />
Bakgrund/Allmänt<br />
Din ålder idag<br />
När började du klättra<br />
Hur gick det till<br />
Var det någon annan som påverkade dig att börja klättra Vem Hur<br />
Vilka olika slags klättring har du erfarenhet av<br />
Vilken är din favorit Varför är den det tror du<br />
Hur kommer det sig att det blev just klättring och inte något annat<br />
Vad var det från början som lockade dig till klättringen Vari bestod attraktionen<br />
Är det något av detta som du nu i efterhand tror var viktigare än det andra<br />
Är det fortfarande samma saker Om inte, hur har det ändrats<br />
Hur kommer det sig att du bibehållit samma intresse genom åren<br />
Om du ska förklara för någon du inte känner varför du klättrar, vad säger du<br />
I vilka sammanhang har du frågat dig varför du klättrar / Vad du håller på med<br />
Socialt<br />
På vilka sätt har det betydelse för dig vem du klättrar med<br />
Vad är det som får dig att välja en viss klätterpartner<br />
Hur kan din klätterpartner påverka dig<br />
På vilka sätt har andra människor betydelse för din klättring<br />
I vilka avseenden jämför du dig som klättrare med andra<br />
Vilken betydelse har sådana jämförelser för dig och din klättring<br />
Hur viktigt är klättring för dig Skulle du offra jobb/nära relationer för klättringen<br />
Vad tänker du om att klättring blivit allt vanligare och mer socialt accepterat på senare<br />
år<br />
Upplevelser<br />
Vad är din finaste/starkaste/bästa klätterupplevelse<br />
Vad tror du det är som gör att just den framträder i minnet<br />
Vad minns du i efterhand av en tur Vad är det som sticker ut<br />
Hur tänker du när du väljer en tur<br />
Hur tänker du när du väljer ett resmål<br />
På vilket sätt har det betydelse för dig var en klippa ligger<br />
Vad är det du ser fram emot inför en tur<br />
Vad finns det för andra aktiviteter som kan ge liknande upplevelser<br />
Vilka är upplevelserna<br />
Prestation<br />
Vad består prestationen vid klättring i för dig / Vad är en prestation<br />
Vad är det som driver dig att bli bättre<br />
Hur peppar du dig/förbereder dig inför en tur / På vilka sätt blir du peppad<br />
Vad är det som ger dig störst tillfredsställelse under/efter en tur
Identitet och personlighet<br />
Om du helt kort ska presentera dig för en person du inte känner, hur säger du då<br />
På vilket sätt tror du det faktum att du klättrar påverkar hur andra uppfattar dig<br />
Vad tänker du om det På vilket sätt understödjer du eller försöker korrigera den bild<br />
du tror att andra har av dig<br />
Vad har klättringen för betydelse i din vardag<br />
På vilka sätt har du i vardagen nytta av att vara klättrare<br />
Vad tror du att du skulle gjort om du inte klättrat<br />
Vem är du om du inte är klättrare<br />
Vad tror du skulle hända med dig om du skulle bli tvungen att sluta klättra, t.ex. p.g.a.<br />
en skada Hur tror du att du skulle reagera<br />
Vad gör du absolut inte (som alternativ till klättring)<br />
Vad känner du när du misslyckas i samband med klättring<br />
Vad händer med dig/hur känns det om du inte kan klättra en viss dag (då du planerat<br />
att klättra)<br />
Vilka människor föraktar du mest (Dvs hur vill du inte vara)<br />
42<br />
Risker<br />
Vad är det som gör klättring till en farlig/ofarlig sport<br />
Hur hanterar du risker/skräck<br />
På vilka sätt har du respekt för riskerna<br />
Varför är du villig att utsätta dig för riskerna Varför är det värt det<br />
Hur rättfärdigar du riskerna inför andra<br />
Avslutning<br />
Än en gång, vilka tre är de viktigaste faktorerna för att förklara varför du klättrar