Restaurering av flodpärlmusselvatten - Världsnaturfonden WWF
Restaurering av flodpärlmusselvatten - Världsnaturfonden WWF
Restaurering av flodpärlmusselvatten - Världsnaturfonden WWF
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
12. Åtgärder för värdfisken<br />
Öring och lax är värdfisk till<br />
flodpärlmusslans larver. Det<br />
är främst yngre fiskar, som på<br />
bilden, som bär larver eftersom<br />
öringen med tiden utvecklar en<br />
resistens. Foto: Klas Johansson<br />
<strong>Restaurering</strong> <strong>av</strong> strömmande vatten<br />
gynnar generellt både musslor, fisk och<br />
annan fauna. Det innebär att även om<br />
man fokuserar på värdfiskarna, lax<br />
och öring, kommer samma åtgärder att<br />
gynna flodpärlmusslorna. Här presenteras<br />
närmare tekniker för att öka reproduktionen<br />
<strong>av</strong> värdfisk och att skapa<br />
fria vandringsvägar.<br />
Lekområden<br />
Laxfiskars lekbäddar, det vill säga bottnar<br />
där rommen deponeras, ska skydda<br />
rommen under vintern, dels från att spolas<br />
bort, dels från infrysning och rovdjur<br />
(predatorer). Bottnarna ska vara så<br />
stabila att de stannar på plats och rommen<br />
inte krossas. Dessutom ska de vara<br />
så genomsläppliga att friskt vatten förs<br />
in och partiklar samt <strong>av</strong>fallsprodukter<br />
förs ut. Detta är samma kr<strong>av</strong> som<br />
unga flodpärlmusslor har på sina första<br />
habitat. Att återetablera lekområden<br />
för laxfiskar gynnar därmed musslorna<br />
både direkt (nytt habitat) och indirekt<br />
(fler unga värdfiskar).<br />
Man kan återskapa och restaurera<br />
lekområden för laxfisk genom flera<br />
metoder, vilka beskrivs närmare <strong>av</strong> Degerman<br />
(2008). Här beskrivs enbart de<br />
vanligaste metoderna, som handlar om<br />
att återföra lämpligt substrat till vattendraget<br />
och stabilisera det på plats.<br />
Vi vill betona vikten <strong>av</strong> att ha värderat<br />
de områden som kommer att grävas<br />
om eller täckas med leksubstrat (kapitel<br />
8). Täta bestånd <strong>av</strong> stormusslor får inte<br />
Kostnader – lekbottnar<br />
påverkas. I glesa bestånd utan föryngring<br />
kan de enstaka musslorna flyttas<br />
för hand innan arbetet och sedan läggas<br />
tillbaka.<br />
Det finns i princip två huvudmetoder<br />
att etablera lekområdena, antingen<br />
läggs de i en grävd hölja eller vid en forsnacke<br />
(tröskel).<br />
Om man arbetar med att lägga lekbottnar<br />
i grävda höljor brukar bottnarna<br />
etableras på 0,3–0,5 meters vattendjup<br />
och i områden där vattnet vid<br />
lågvattenföring ”gör att stövelskaften<br />
fladdrar” (cirka 0,3 meter per sekund).<br />
Arbetet sker vid lågvattenföring. En<br />
grop grävs ut försiktigt med en grävmaskin<br />
så att en stor skålformad grop<br />
skapas. Denna brukar vara minst 3 meter<br />
lång och minst 1 meter bred. Hela<br />
gropen fylls med lämpligt substrat upp<br />
till nivå med övrig botten (Figur 50). Se<br />
dock till att lekbädden inte sticker upp<br />
ovanför bottennivån, annars samlar<br />
den på sig sediment och spolas lättare<br />
bort. De största anlagda skålgroparna<br />
har varit cirka 300 kvadratmeter. Genom<br />
skålformen förs ytvatten naturligt<br />
ned i bottnen och strömmar sedan upp<br />
ur botten. Samtidigt ligger lekbädden<br />
skyddad vid högflöden. Lekbädden stabiliseras<br />
med ett antal stora ståndstenar<br />
nedströms och eventuellt vid sidorna.<br />
Dessa stenar bidrar också till att tvinga<br />
ned vatten i bottnen, det vill säga ger en<br />
god genomströmning.<br />
Naturligtvis behöver man inte gräva<br />
ur bottnarna om det finns naturliga<br />
lägen mot forsnackar där gruset kan<br />
ligga kvar. Alternativt bygger man upp<br />
forsnackar/trösklar och placerar lämpligt<br />
leksubstrat omedelbart uppströms<br />
dessa (Figur 48, kapitel 11). Ofta ser man<br />
att leksubstrat som läggs ut på detta sätt<br />
inte blir stabilt. Det är därför mycket<br />
viktigt att överdriva åtgärder som ger<br />
stabilitet. Börja med att etablera en<br />
tröskel <strong>av</strong> stor sten och täta denna med<br />
mindre sten. Överdriv gärna inblandning<br />
<strong>av</strong> grövre fraktioner i leksubstratet<br />
för att stabilisera och lägg gärna några<br />
extra större stenar som skydd mot för<br />
hög vattenström.<br />
Ska naturgrus köpas in kostar det i storleksordningen 250–500 kronor per kubikmeter.<br />
Det är dock stora skillnader regionalt beroende på tillgången till naturgrus. Sedan<br />
tillkommer grustransporter, utläggning, anpassning <strong>av</strong> bottnar och större strukturer.<br />
Därmed kan man räkna med direkta kostnader i storleksordningen 500–1 000 kronor<br />
per kubikmeter om utläggning sker manuellt.<br />
Som beskrivits i <strong>av</strong>snitt 11 där bottnarna byggdes främst för musslor kan kostnaden<br />
också uttryckas som 40 000 kronor per 100 m2.<br />
46 | restaurering <strong>av</strong> flodpärlmusselvatten – Världsnaturfonden <strong>WWF</strong>